Постанова
Іменем  України
 
27 лютого 2019 року
м. Київ
 
справа № 445/897/16
провадження № 61-20412св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),
 
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє»,
відповідач - ОСОБА_1,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення сторін касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Львівської області від 16 березня 2017 року у складі колегії суддів:                   Крайник Н. П., Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.,
ВСТАНОВИВ:
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантьє» (далі - ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором. 
Позовні вимоги мотивовано тим, що 05 січня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі - ПАТ «Ідея Банк») та                 ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Л71.188.71705 відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 26 489,00 грн, зі сплатою              0 відсотків річних, строком на 60 місяців. 
30 жовтня 2015 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу, згідно з умовами якого товариство набуло право грошової вимоги за кредитним зобов'язаннями ОСОБА_1 
ОСОБА_1 умови кредитного договору не виконала, допустила утворення заборгованості, яка станом на 30 березня 2016 року становить 26 044,90 грн, з яких за тілом кредиту - 26 044,03 грн, за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями - 0,87 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати у справі.
Суди неодноразово розглядали справу. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року у задоволенні позову ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» відмовлено.
Рішення районного суду мотивовано тим, що суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти. 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням апеляційного суду Львівської області від 16 березня 2017 року рішення Золочівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» заборгованість за кредитним договором від 05 січня 2012 року                                    № Л 71.188.71705 у розмірі 26 044,9 грн, з яких - за тілом кредиту -                      26 044,03 грн, за відсотками та комісією - 0, 87 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» 1 378,00 грн судового збору.
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позовні вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» обґрунтовані та підтвердженні належними та допустимими доказами у справі, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду Львівської області від 16 березня 2017 року скасувати, залишити в силі рішення Золочівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2016 року.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини у справі та дослідивши докази на їх підтвердження, дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 отримала кредитні кошти за кредитним договором від 05 січня 2012 року та не взяв до уваги, що вказаний кредитний договір було укладено для рефінансування попередньої заборгованості відповідача за кредитним договором укладеним у 2008 році з банком «Дністер». 
Крім того, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що меморіальний ордер на видачу готівки не містить підпису відповідача, що свідчить про те, що кредитні кошти ОСОБА_1 не отримувала.
Відзив на касаційну скаргу не подано
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 05 січня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та              ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Л71.188.71705, згідно з умовами якого ПАТ «Ідея Банк» надає позичальнику кредит на поточні потреби в сумі  26 489,00 грн, строком на 60 місяців, зі сплатою 0,0010 % річних (а. с. 18-20).
30 жовтня 2015 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє» та ПАТ «Ідея Банк» укладено договір факторингу № 30/10/1. Згідно з умовами цього договору ПАТ «Ідея Банк» відступив (передав у власність) ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором                  від 05 січня 2012 року № Л71.188.71705, яка станом на 30 жовтня 2015 року становить 26 044,9 грн.
На виконання вимог статті 1082 ЦК України відповідача письмово повідомлено про відступлення права вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» за кредитним договором шляхом направлення повідомлення на адресу її реєстрації (а. с .51).
Згідно з довідкою-розрахунком станом на 30 березня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 05 січня 2012 року № Л71.188.71705, становить: заборгованість за тілом кредиту - 26 044,03 грн, заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями - 0,87 грн, загальна заборгованість - 26 044,9 грн. 
Відповідно до графіка щомісячних внесків, який є невід'ємною частиною  кредитного договору від 05 січня 2012 року № Л71.188.71705 ОСОБА_4 рівними частинами починаючи з 05 лютого 2012 року до 05 січня 2017 року повинна була щомісяця 05 числа сплачувати заборгованість за кредитним договором у розмірі 441,47 грн ( а. с. 19)
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Статтею 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Статтею 627 ЦК Українипередбачено свободу договору, а саме: відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
Відповідно до статті 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони.
Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 1055 ЦК Україникредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до статті 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Суди встановили, що кредитний договір від 05 січня 2012 року                                     № Л71.188.71705 підписаний ОСОБА_1, вказана обставина відповідачем не заперечується. У встановленому законом порядку кредитний договір недійсним не визнавався.
Таким чином, суд апеляційної інстанції, врахувавши мету правочину, відносин між сторонами, їх поведінку та обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, встановивши на підставі доказів, яким було дано належну оцінку, факт наявності між сторонами кредитних правовідносин шляхом укладення у письмовій формі відповідного договору, дійшов правильного висновку про задоволення позову ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє».
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень Верховного Суду.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший                             статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня                  2006 року).
Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення апеляційного суду Львівської області від 16 березня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. І. Крат
Судді: | Н. О. Антоненко
| В. І. Журавель
| В. М. Коротун
| В. П. Курило