Постанова
Іменем України
03 квітня 2019 року
м. Київ
справа № 363/3994/15-ц
провадження № 61-13878св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач), 
учасники справи:
позивач - публічного акціонерного товариства «Родовід Банк»,
відповідач -  ОСОБА_1,  
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області в складі судді Скарлат О. І. від 03 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області в складі суддів: Матвієнко Ю. О., Волохова Л. А., Мельник Я. С., від 10 грудня 2015 року,  
 
В С Т А Н О В И В :
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2015 року ПАТ «Родовід Банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставне майно.  
 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 17 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк відкрив відновлювальну кредитну лінію ОСОБА_1 на загальну суму 30 337 дол. США та зобов'язався надати позичальнику кошти на купівлю автомобіля.
 
Відповідно до пункту 3.2. укладеного між сторонами кредитного договору позичальник зобов'язався повернути отриманий кредит повністю не пізніше 17 вересня 2011 року шляхом щомісячного часткового погашення заборгованості за кредитами у сумі 633 дол. США з процентною ставкою за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних.
 
З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір застави транспортного засобу від 17 вересня 2007 року, за умовами якого як забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором відповідач передала в заставу автомобіль MITSUBISHI, модель PAJERO SPORT, рік випуску 2007, колір сірий, шассі № НОМЕР_2, тип ТЗ - універсал, державний номерний знак НОМЕР_1.
 
В зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору у відповідача перед позивачем станом на 04 жовтня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 48 104,43 дол. США, що є еквівалентом 384 498,75 грн.
 
На підставі викладеного позивач просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17.09.2007 року звернути стягнення на користь ПАТ «Родовід Банк» на предмет застави: автомобіль марки MITSUBISHI, модель PAJERO SPORT, рік випуску 2007, колір сірий, шасі № НОМЕР_2, тип ТЗ - універсал, реєстраційний № НОМЕР_1, що переданий в заставу АТ «Родовід Банк» на підставі договору застави від 17.09.2007 року, що належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом проведення торгів та продажу предмету застави за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року позов задоволено.
В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17 вересня 2007 року звернуто стягнення на користь ПАТ «Родовід Банк» на предмет застави: автомобіль марки MITSUBISHI, модель PAJERO SPORT, рік випуску 2007, колір сірий, шасі № НОМЕР_2, тип ТЗ - універсал, реєстраційний № НОМЕР_1, що переданий в заставу АТ «Родовід Банк» на підставі договору застави від 17 вересня 2007 року, що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом проведення торгів та продажу предмету застави за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позичальник порушила свої зобов'язання за кредитним договором від 17 вересня 2007 року, за наслідками чого заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2013 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 червня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року, позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 48104,43 дол. США, що еквівалентно 384 498,75 грн. Станом на час розгляду даної справи зобов'язання ОСОБА_1 не виконане, а умовами договору застави передбачені підстави та способи звернення стягнення на предмет застави з метою задоволення вимог заставодержателя, зокрема, звернення стягнення на предмет застави за рішенням суду, у зв'язку із чим позовПАТ «Родовід Банк» у даній справі підлягає задоволенню. Судом указано, що позивач обрав судовий спосіб звернення стягнення на заставне майно, а тому обов'язок зареєструвати початок процедури звернення стягнення у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна у даному випадку виникає у обтяжувача після набрання чинності рішення суду про звернення стягнення на предмет обтяження, оскільки згідно пунктів 16, 17 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України                від 15 липня 2004 року № 830, заяви і додаткові відомості до запису в реєстрі вносяться реєстратором на підставі заяви обтяжувача, у якій зазначається дата державної реєстрації відомостей, реєстраційний номер запису, підстава виникнення змін до обтяження (договір чи рішення суду, або відповідне рішення уповноваженого органу), відомості про реєстратора. Крім того, суд зазначив, що позивач не пропустив строк позовної давності для звернення до суду із даним позовом, оскільки  у листопаді 2012 року ПАТ «Родовід Банк» звертався в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, у зв'язку із чим новий строк позовної давності слід рахувати з моменту подання такого позову, за наслідками якого ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили.  
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2015 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року залишено без змін.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.  
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у грудні 2015 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.    
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, на думку скаржника, не повно дослідили зібрані у справі докази та дійшли помилкових висновків про задоволення позову. Скаржник указує на те, що при зверненні до суду із позовом про звернення стягнення на заставне майно позивач пропустив строк позовної давності, оскільки ОСОБА_1 мала виконати кредитні зобов'язання до 17 вересня 2011 року, а заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2013 року про стягнення з останньої спірної кредитної заборгованості, яке набрало законної сили, не було вчасно подано банком на примусове виконання і ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 08 червня 2015 року, яка залишена без змін ухвалою апеляційного суду Київської області                     від 17 вересня 2015 року, банку було відмовлено у поновленні строку подання до виконання виконавчого документу, виданого на підставі рішення про стягнення кредитної заборгованості. Інших обставин незаконності та необґрунтованості оскаржених судових рішень касаційна не містить.   
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 квітня 2017 року справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на заставне майно призначено до судового розгляду.  
 
Обставини справи, встановлені судами 
 
Судами встановлено, що 17 червня 2009 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 37.3/АА-095.07.2, відповідно до якого,  ОСОБА_1 отримала кредит в сумі 30 337,00 дол. США для придбання автомобіля та взяла на себе зобов'язання повернути наданий кредит у повному обсязі до 17 вересня 2011 року зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом.
 
Відповідно до пункту 3.1. кредитного договору ОСОБА_1 зобов'язалась щомісячно до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашати заборгованість за кредитами у сумі 633 дол. США.
 
Відповідно до пункту 3.3. кредитного договору ОСОБА_1 зобов'язалась сплачувати банку нараховані проценти за користування кредитами щомісяця до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за звітним, а також 17 вересня 2011 року або в день повного дострокового погашення заборгованості за кредитами. Датою сплати заборгованості за процентами є день зарахування коштів на рахунок, вказаний в пункті 1.6. цього договору.
 
Відповідно до п. 3.9. кредитного договору ОСОБА_1 зобов'язалась за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів, сплачувати банку за кожний день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у пункті 1.5. цього договору, від суми простроченого платежу.
 
Відповідно до пункту 5.2 кредитного договору у разі недотримання позичальником умов цього договору банк має право вимагати дострокового його розірвання, повернення одержаних кредитів, сплати нарахованих за ними процентів, відшкодування збитків, заподіяних банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору, а у разі невиконання позичальником цих вимог звернути стягнення на предмет застави згідно з договором застави № 37.3/АА-095.07.2                    від 17 вересня 2007 року та договорів застави, що можуть бути укладені в майбутньому в забезпечення виконання позичальником зобов'язань за цим договором.
 
З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк, та ОСОБА_1 було укладено договір застави транспортного засобу від 17 вересня 2007 року, згідно якого остання передала у заставу автомобіль MITSUBISHI, модель PAJERO SPORT, рік випуску 2007, колір сірий, шассі                                                        № НОМЕР_2, тип ТЗ - універсал, державний номерний знак                НОМЕР_1.
 
Відповідно до пункту 3.1.1 договору застави, при порушенні заставодавцем умов основного зобов'язання щодо строків погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування грошовими коштами, відшкодування збитків, неустойки, штрафів, пені та іншої зоборгованості, а також при порушенні заставодавцем умов даного договору та у випадках, установлених законом у заставодержателя виникає право задоволення своїх вимог, шляхом звернення стягнення на предмет застави.
 
Згідно договору застави вартість заставленого автомобіля за домовленістю сторін складала 185 148 грн.
 
Через неналежне виконання умов договору у відповідача станом                             на 04 жовтня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 48 104,43 дол. США, що складається з: - 23 191,48 доларів США - сума заборгованості за кредитом; - 6 174,17 доларів США - сума заборгованості за процентами по кредиту; - 133 731,35 грн - сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту; - 16 047,76 грн - сума трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту та сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту.
 
Встановлено, що заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2013 року у справі № 2-213/13 задоволено позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 48 104,43 дол. США, що еквівалентно 384 498,75 грн та судовий збір у розмірі 3 219 грн. 
 
Ухвалою апеляційного суду Київської області від 17 червня 2013 року рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2013 року залишено без змін.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 січня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 червня 2013 року залишено без змін.  
 
Крім того, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області                 від 08 червня 2015 року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Родовід Банк» про поновлення строку пред'явлення виконавчого документа до виконання у даній цивільній справі. Ухвалою апеляційного суду Київської області                  від 17 вересня 2015 року ухвала Вишгородського районного суду Київської області  від 08 червня 2015 року залишена без змін. 
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частин першої-другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Разом з тим, згідно вимог частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
 
Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
 
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
 
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України). 
 
Згідно із частиною першою статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.
 
Відповідно до частини першої статті 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Право кредитора в рахунок погашення спірної кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет застави на свій розсуд, зокрема, на підставі рішення суду, передбачено положенням пункту 3.1.2 договору застави транспортного засобу від 17 вересня 2007 року. 
 
Судовим рішенням, яке набрало законної сили, установлено, що кредитна заборгованість відповідача станом на 04 жовтня 2012 року складала суму в розмірі 48 104,43 дол. США, що є еквівалентом 384 498,75 грн. 
 
В рахунок погашення указаної суми кредитної заборгованості позивач просив суд звернути стягнення на заставне майно.  
 
Установивши, що кредитна заборгованість позичальника станом на момент звернення до суду із даним позовом є непогашеною, а кредитор має передбачене договором та законом право на звернення стягнення на предмет застави за рішенням суду в рахунок погашення спірної заборгованості, суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення вимог ПАТ «Родовід Банк» у даній справі. 
 
Доводи касаційної скарги щодо пропуску банком строку позовної давності при зверненні до суду із даним позовом спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками судів першої та апеляційної інстанції.
 
Так,  відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
          
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
          
За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті            261 ЦК України). 
 
Згідно статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певним моментом (фактами), які свідчать про порушення прав особи. 
 
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
 
Разом з тим, відповідно до вимог статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.
 
Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.
 
Після переривання перебіг позовної давності починається заново. 
 
Пред'явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов'язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.
 
За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний. 
 
Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.
 
Однією із підстав переривання позовної давності є пред'явлення особою позову до одного із боржників.
 
Верховний Суд звертає увагу, що позовна давність переривається пред'явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.
 
Указаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду             від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (касаційне провадження 61-3872св18), постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі                   № 279/2020/16-ц (касаційне провадження № 61-5198св18), тощо. 
 
Судами попередніх інстанцій враховано, що спір між сторонами виник щодо неналежного виконання ОСОБА_1 її зобов'язань за кредитним договором та сплати останньої кредитної заборгованості, і кредитор має право захисту свого порушеного права як шляхом стягнення з боржника спірної кредитної заборгованості. Так і шляхом звернення стягнення на заставне майно в рахунок погашення такої заборгованості. 
 
У зв'язку із цим, звернувшись до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості у листопаді 2012 року, який розглянутий судом по суті, банк перервав строк позовної давності у спорі з відповідачем щодо погашення останньою спірної кредитної заборгованості, а тому при зверненні у вересні 2015 року до суду із позовом у даній справі щодо тієї ж суми кредитної заборгованості банк не пропустив строк позовної давності, що спростовує відповідні доводи касаційної скарги. 
 
Разом з тим, обов'язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об'єктивності з'ясування обставин справи та оцінки доказів.
 
Усебічність та повнота розгляду передбачає з'ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв'язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
 
Відповідно до частини другої статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: 1) загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; 2) опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; 3) заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; 4) спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону;       5) пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; 6) початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.
 
Верховний Суд вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи справу, помилково не виконав вимог частини другої статті 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», зокрема, не зазначив загального розміру вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження. Указаний недолік також помилково залишився без уваги суду апеляційної інстанції.
 
Згідно дослідженого судами попередніх інстанцій розрахунку заборгованості спірна сума боргу становить 48 104,43 дол. США, та складається з:                              - 23 191,48 доларів США - сума заборгованості за кредитом; - 6 174,17 доларів США - сума заборгованості за процентами по кредиту; - 133 731,35 грн - сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та сума пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту; - 16 047,76 грн - сума трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту та сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту.  
 
Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини. 
 
З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції, яке залишено без змін апеляційним судом, підлягає зміні шляхом викладення абзацу другого резолютивної частини рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року у такій редакції: «В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17 вересня 2007 року у загальному розмірі 48 104,43 доларів США, що складається з:                                         - 23 191,48 доларів США заборгованості за кредитом; - 6 174,17 доларів США заборгованості за процентами за кредитом; - 133 731,35 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та сума пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом; - 16 047,76 грн трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту та сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту, - звернути стягнення на користь ПАТ «Родовід Банк» на предмет застави: автомобіль марки MITSUBISHI, модель PAJERO SPORT, рік випуску 2007, колір сірий, шасі                                             № НОМЕР_2, тип ТЗ - універсал, реєстраційний № НОМЕР_1, що переданий в заставу АТ «Родовід Банк» на підставі договору застави                 від 17 вересня 2007 року, що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом проведення торгів та продажу предмету застави за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій».    
 
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 412, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
 
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Київської області    від 10 грудня 2015 року, змінити.
 
Викласти абзац другий резолютивної частини рішення Вишгородського районного суду Київської області від 03 листопада 2015 року у такій редакції: «В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17 вересня 2007 року у загальному розмірі 48 104,43 доларів США, що складається з:                - 23 191,48 доларів США заборгованості за кредитом; - 6 174,17 доларів США заборгованості за процентами за кредитом; - 133 731,35 грн пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та сума пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом; - 16 047,76 грн трьох відсотків річних від суми простроченого кредиту та сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту, - звернути стягнення на користь публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на предмет застави: автомобіль марки MITSUBISHI, модель PAJERO SPORT, рік випуску 2007, колір сірий, шасі № НОМЕР_2, тип ТЗ - універсал, реєстраційний              № НОМЕР_1, що переданий в заставу АТ «Родовід Банк» на підставі договору застави від 17 вересня 2007 року, що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом проведення торгів та продажу предмету застави за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій».
 
В іншій частині рішення Вишгородського районного суду Київської області             від 03 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області              від 10 грудня 2015 року залишити без змін.  
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                          В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                    А. О. Лесько 
 
                                                                                 С.Ю. Мартєв
 
                                                                             В. М. Сімоненко 
 
                                                                              С. П. Штелик