ПОСТАНОВА
Іменем України

12 березня 2019 року 
Київ
справа №758/15732/16-а
адміністративне провадження №К/9901/43147/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Гімона М.М.,
суддів: Бучик А.Ю., Мороз Л.Л.,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2017 року (головуючий суддя - Шурко О.І., судді: Василенко Я.М., Степанюк А.Г.) у адміністративній справі № 758/15732/16-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області (далі - Головне управління ПФУ), третя особа: Головне управління Національної поліції у Київській області, про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії щодо перерахунку пенсії, 

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в перерахунку пенсії, оформленої листом від 29 листопада 2016 року та зобов'язати відповідача призначити та виплатити пенсію без обмеження граничного розміру, починаючи з 1 січня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 1 січня 2007 року він перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як колишній працівник органів внутрішніх справ. 29 грудня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», цим Законом внесені доповнення до статті 63 Закону, а тому 11 листопада 2016 року звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії. Листом від 29 листопада 2016 року Головне управління ПФУ відмовило у проведенні перерахунку пенсії, посилаючись на те, що КМУ не приймалися рішення про перерахунок пенсій призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому підстав для перерахунку немає. Посилаючись на те, що дії відповідача щодо відмови йому у перерахунку пенсії є незаконними, необґрунтованими та такими, що грубо порушують його конституційні права звернувся до суду з вказаним позовом до суду.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 6 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено. 

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2017 року постанову суду першої інстанції скасовано та ухвалено нову про часткове задоволення позову. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління ПФУ у неперерахуванні ОСОБА_1 пенсії згідно з Законом України від 23 грудня 2015 року № 900 «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», від 18 листопада 2015 року №947 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268». Зобов'язано Головне управління ПФУ здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії, згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2015 року № 900, статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України від 11 листопаду 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» і № 947 від 18 листопада 2015 року з 1 січня 2016 року без обмеження граничного розміру. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати і залишити в силі постанову суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що станом на кінець червня 2017 року до Головного управління ПФУ передано Ліквідаційною комісією сформовані довідки для подальшого здійснення перерахунку пенсій на 7 682 особи. Головним управлінням ПФУ проводиться опрацювання поданої йому інформації та відповідно до пункту 9 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 (далі - Порядок № 45) перевіряється правильність складення довідок для подальшого перерахунку раніше призначених пенсій. Згідно наданої довідки грошове забезпечення для перерахунку пенсії становить 49   414,07 грн. Головним управлінням УПФ було опрацьовано дану довідку для попереднього перерахунку пенсії, з метою визначення загальної суми заборгованості. Посилаючись на положення статті 8 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» зазначив, що виплата коштів буде проведена після надходження коштів з Державного бюджету України.

В подальшому відповідач подав доповнення та уточнення до касаційної скарги, в яких  змінив вимоги касаційної скарги та просив скасувати рішення судів попередніх інстанцій, а справу направити на новий розгляд.

Відповідно до частини першої статті 218 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції до 15 грудня 2017 року) особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження, обґрунтувавши необхідність таких змін чи доповнень.

Оскільки доповнення та уточнення до касаційної скарги подані відповідачем поза межами строку на касаційне оскарження, то вони розгляду не підлягають.

У запереченні на касаційну скаргу позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Вирішуючи позов судами встановлено, що ОСОБА_1 з 1 січня 2007 року перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як колишній працівник органів внутрішніх справ.

11 листопада 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії, у зв'язку з тим, що 29 грудня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», яким внесено доповнення до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Листом від 29 листопада 2016 року Головне управління ПФУ відмовило у проведенні перерахунку пенсії позивача, посилаючись на те, що Кабінетом Міністрів України не приймалися рішення про перерахунок пенсій призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а тому підстав для перерахунку не має.

Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернувся з вказаним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з того, що вимоги позивача є передчасними, оскільки на даний час уповноважені органи здійснюють перерахунок пенсії позивача. При цьому, послався на недотримання механізму здійснення перерахунку пенсії відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року, а тому дійшов висновку, що відповідач, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений Конституцією та законами України та не мав підстав для проведення перерахунку пенсії позивачу.

Натомість, апеляційний суд дійшов протилежного висновку та визнав протиправною бездіяльність відповідача у не перерахунку пенсії позивачу та зобов'язав здійснити її перерахунок, вказуючи на дотримання порядку здійснення перерахунку пенсії відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року. 

Колегія суддів не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій та вважає їх передчасними з огляду на наступне.

Межі перегляду судом касаційної інстанції визначені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції діючій з 15 грудня 2017 року), відповідно до якої:

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Відповідно до статті 159 КАС України, в редакції діючій на час ухвалення рішень судами попередніх інстанцій, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 161 КАС України (в редакції діючій до 15 грудня 2017 року), під час прийняття постанови суд вирішує:
1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;
2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;
3) яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин;
4) чи належить задовольнити позовні вимоги або відмовити в їх задоволенні;
5) як розподілити між сторонами судові витрати;
6) чи є підстави допустити негайне виконання постанови;
7) чи є підстави для скасування заходів забезпечення адміністративного позову.

При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Метою апеляційного перегляду є перегляд судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу. Суд апеляційної інстанції може встановити нові обставини, якщо вони не встановлювалися судом першої інстанції у зв'язку із неправильним застосуванням норм матеріального права (статті 195 КАС України, в редакції діючій до 15 грудня 2017 року).

Отже, застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі, підтвердження їх відповідними доказами. Тобто, застосування судом норм матеріального права повинно вирішити спір, який виник між сторонами у конкретних правовідносинах, які мають бути встановлені судами на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі.

Як вбачається з судових рішень, суди вирішуючи позовні вимоги виходили з того, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ та отримує пенсію за вислугою років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», як колишній працівник органів внутрішніх справ України, однак такий висновок не підтверджується матеріалами справи. 

Натомість, матеріали справи вказують, що позивач отримує пенсію за вислугою років, як працівник органів податкової міліції Державної податкової адміністрації в Київській області.

З  огляду на наведене, суди попередніх інстанцій так і не перевірили дотримання порядку та механізму здійснення перерахунку пенсії відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року, зокрема, чи стосувались списки осіб для видачі довідок, що надіслані на адресу Головного управління МВС України в Київській області саме позивача та, чи включено позивача до вказаних списків, як встановили суди.

Крім того, вказані списки стосуються осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ України, які отримують пенсію на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а позивач отримує пенсію за вислугою років, як працівник органів податкової міліції Державної податкової адміністрації в Київській області. 

Враховуючи наведене, для правильного розгляду даної справи істотне значення має встановлення обставин чи є Міністерство внутрішніх справ України уповноваженим органом, який повинен повідомляти органи пенсійного фонду про підстави перерахунку пенсії позивача, з огляду на те, що позивач є колишнім працівником органів податкової міліції, а також, чи належить позивач до осіб, які мають право на перерахунок пенсії на підставі Законом України від 23 грудня 2015 року № 900 «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей», статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», від 18 листопада 2015 року №947 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268».

Відповідно до частини другої статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.

Відповідно до частини четвертої наведеної статті, справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Колегія суддів приходить до висновку, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, зокрема, судами не було встановлено обставин, які можуть мати значення для правильного вирішення справи та встановлено обставини, які не підтверджені належними і допустимими доказами, у зв'язку з чим справа підлягає направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи суду слід встановити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, і лише після цього слід вирішити яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин. 

Керуючись статтями 345, 353, 356 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України у Київській області задовольнити частково.

Постанову Подільського районного суду міста Києва від 6 червня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2017 року - скасувати.

Справу № 758/15732/16-а направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає. 

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон
А.Ю. Бучик
Л.Л. Мороз,
Судді Верховного Суду