ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

26 березня 2019 року 
справа №809/4038/15
адміністративне провадження №К/9901/26400/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф. (суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області 
на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 січня 2016 року у складі судді Кишинського М.І. 
та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2016 року у складі суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В. 
у справі № 809/4038/15 (876/1294/16) 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДФС у в Івано-Франківській області 
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

У С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 (далі - позивач у справі) звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДФС у в Івано-Франківській області (далі - податковий орган, відповідач у справі), в якому просив визнати протиправною та скасувати податкові повідомлення-рішення, якими збільшено суму податку на додану вартість та збільшено мито на товари, що ввозяться, з мотивів безпідставності їх прийняття.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд постановою від 26 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2016 року, позов задовольнив повністю, визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 22 червня 2015 року № 0000331701 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: мито на товари, які ввозяться (пересилаються) громадянами,      102700,70 грн, № 0000321701      про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів 225941,55 грн. 
Приймаючи рішення, суди попередніх інстанцій виходили з того, що якщо митний орган, приймаючи митну декларацію, визначає митну вартість товару та пропускає товар на митну територію України, то в подальшому він не має правових підстав для прийняття податкових повідомлень-рішень про донарахування податкових зобов'язань, за винятком випадку, коли за наслідками службової перевірки або розгляду кримінальної справи встановлено змову між декларантом і митним органом, спрямовану на зниження обов'язкових платежів. 
У липні 2016 року відповідач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняте нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю. 
Позивач надав відзив на касаційну скаргу, в якому не погоджується з доводами касаційної скарги, вважає її безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. 

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для часткового задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що податковим органом з 04 червня 2015 року по 05 червня 2015 року в приміщенні відповідача проведено документальну невиїзну перевірку дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи при здійсненні зовнішньоекономічної діяльності платником податків ОСОБА_2 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3, за наслідками якої складено акт № 151/09-19-17-01-15/НОМЕР_3 від 5 червня 2015 року.

Висновками акта перевірки встановлено, що внаслідок надання ОСОБА_2 при перевезенні транспортних засобів як підстави для переміщення через митний кордон України та митного оформлення документів, щодо яких не підтверджено автентичність уповноваженими органами іноземних держав, занижена база оподаткування - митна вартість товару. 

Оскільки митна вартість є базою оподаткування для справляння ввізного мита, податку на додану вартість при імпорті на митну територію України товарів, то її заниження призвело до порушення ОСОБА_2 вимог статті 16 Податкового кодексу України, вимог статті 377 Митного кодексу України по сплаті до бюджету мита, податку на додану вартість у неповному обсязі і виникненні податкового зобов'язання. 

Згідно з статтею 54 Податкового кодексу України за встановленою митною вартістю транспортних засобів, ввезених ОСОБА_2 розраховане податкове зобов'язання в сумі 229045,97 грн, в тому числі мито 71576,86 грн, податок на додану вартість 157469,10 грн. 

Відповідно до статті 16 Податкового кодексу України кошти в сумі 229045 гривень 97 копійок, в тому числі мито - 71576 гривень 86 копійок, податок на додану вартість 157469,10 гривень сплачуються до Державного бюджету України.

22 червня 2015 року на підставі акта перевірки податковим органом винесено податкові повідомлення-рішення:
№ 0000331701, яким ОСОБА_1 збільшено суми грошового зобов'язання за платежем: мито та товари, які ввозяться (пересилаються) громадянами, 102700,70 грн (68467,13 грн за основним платежем та 34233,57 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами)), 

№ 0000321701, яким ОСОБА_1 збільшено суми грошового зобов'язання за платежем: податок на додану вартість із ввезених на територію України товарів,      225941,55 грн (150627,70 грн за основним платежем та 75313,85 грн за штрафними (фінансовими) санкціями(штрафами)).

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При вирішенні питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права до спірних правовідносин, Суд виходить з наступного.

Акт перевірки № 151/09-19-17-01-15/НОМЕР_3 складено за результатами перевірки ОСОБА_2 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3. Висновками акта встановлено, що кошти, в сумі 229045 гривень 97 копійок, в тому числі мито - 71576 гривень 86 копійок, податок на додану вартість 157469,10 гривень сплачуються до Державного бюджету.

В той же час, на підставі зазначеного акта перевірки податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення, якими ОСОБА_1 нараховано збільшення основних зобов'язань з податку на додану вартість у розмірі 150627,7 грн, та мито у сумі 68467,13 грн (разом 219094,83 грн). Розрахунки до податкових повідомлень-рішень в матеріалах справи відсутні.

Судами першої та апеляційної інстанції не встановлено зв'язок між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, не з'ясовано підстав нарахування грошових зобов'язань саме в таких розмірах, не усунуто розбіжностей між даними вказаними у акті перевірки, податкових повідомленнях-рішеннях та позовній заяві.

Суди попередніх інстанцій без певних досліджень ототожнили ОСОБА_2 із позивачем ОСОБА_1. Суд не може погодитись з такою позицією судів першої та апеляційної інстанції.

Як зазначено у акті перевірки ОСОБА_2 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_3. Всі первинні документи, які є у справі, складено за участі ОСОБА_2 (НОМЕР_4 виданий 12 квітня 2010 року)

У довіреності від 7 жовтня 2015 року, якою ОСОБА_1 уповноважує громадян вести від його імені справи, зазначено що реєстраційній номер облікової картки платника податків відсутній, згідно відмітки проставленої 18 березня 2015 року (НОМЕР_5, виданий 12 березня 2015 року).

Як визначено пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла на момент розгляду справи судом першої інстанції) позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

За приписами пункту 2, 4 частини першої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначаються, ім'я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв'язку, адреса електронної пошти, якщо такі є; зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Враховуючи те, що позивачем подано позов, в якому оскаржуються рішення податкового органу, прийняті на підставі перевірки іншої особи, зв'язок якої з позивачем не встановлено, Суд приходить до висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанції прийняті з порушенням норм процесуального права, а саме судами не досліджені зібрані у справі докази, що є підставою для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд.

Суд позбавлений можливості встановити фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини четвертої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Верховний Суд вважає, що вище встановлені порушення, допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішенню спору по суті, і в залежності від встановленого правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняти обґрунтоване та законне рішення.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Головного управління ДФС в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 січня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2016 року у справі № 809/4038/15 (876/1294/16) скасувати.

Адміністративну справу № 809/4038/15 (876/1294/16) направити на новий розгляд до Івано-Франківського окружного адміністративного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Р.Ф. Ханова 

Судді:                                                                                           І.А. Гончарова          

                                                                                          І.Я. Олендер