ПОСТАНОВА
Іменем України

25 березня 2019 року 
Київ
справа №826/7657/17
адміністративне провадження №К/9901/67163/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -                                                   Данилевич Н.А.,
суддів -                                                                                                                                    Бевзенка В. М., 
                                                                                                                                                       Желтобрюх І.Л.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні 
касаційну скаргу Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 травня 2018 року (головуючий суддя - Аблов Є.В., судді - Літвінова А.В., Мазур А.С.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року (головуючий суддя - Кузьмишина О.М., судді - Шелест С.Б., Пилипенко О.Є.) у справі 
за позовом ОСОБА_2
до Державної фіскальної служби України
про зобов'язання виплатити заробіток за час затримки розрахунку, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У червні 2017 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України) про визнання виплат сум, належних позивачу при звільненні, такими, що проведені відповідачем без нарахування і сплати середнього заробітку в розмірі 1807,92 грн., який утворився з вини відповідача за час затримки видачі трудової книжки та зобов'язання виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 74884,54 грн. за 148 днів, який утворився з вини відповідача, за весь період затримки розрахунку з 09.11.2016р. по 14.06.2017р., а саме - по дату подання позовної заяви.
2.          В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в порушення вимог частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України ДФС України не видано у день звільнення належно оформлену трудову книжку та не проведено розрахунок.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
3.          Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 травня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Зобов'язано Державну фіскальну службу України виплатити ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку в період з 09.11.2016 року по 29.11.2016 року в розмірі 6779,70 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
4.          Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції зазначив, що право позивача на отримання своєчасного розрахунку при звільненні прямо встановлено законом, відтак задоволення вимоги позивача про визнання виплати, належних позивачу сум при звільненні, такою, що проведена без урахування і сплати середнього заробітку, не відновить його порушеного права на отримання середнього заробітку за час затримки виплати. При вирішенні цього спору, відновлення порушеного права позивача на отримання невиплаченого середнього заробітку за час затримки виплати сум розрахунку при звільненні можливе шляхом зобов'язання відповідача виплатити позивачу таку суму. Враховуючи встановлене судом порушення відповідачем строків виплати сум розрахунку при звільненні позивача і відсутність підтвердження своєчасного проведення розрахунку з позивачем належних йому сум при звільненні, вимоги позивача в зазначеній частині підлягають задоволенню. Водночас, висновок позивача, що сума, яка має бути нарахована та належить йому до сплати становить 74884,54 грн. за 148 днів, за весь період затримки виплати розрахунку з 09.11.2016р. по 14.06.2017р. (дата подання позовної заяви) є передчасним, оскільки повний розрахунок з позивачем проведено 28.11.2016р. та зарахований на картковий рахунок позивача у банку 30.11.2016р. 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
5.          Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ДФС України подала апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі.
6.          Також ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
7.          Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_2 і Державної фіскальної служби України залишені без задоволення. Рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 23 травня 2018 року залишено без змін.
8.          Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що датою зарахування коштів на рахунок отримувача є дата зазначена платником у розрахунковому документі. Також відповідачем вжито всі необхідні заходи щодо вручення копії наказу про звільнення позивача та трудової книжки. Отже, оскільки затримка видачі трудової книжки сталася не з вини відповідача, відповідно здійснення розрахунку за затримку видачі останньої не може бути підставою, у цьому випадку, для виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з дня виникнення такого обов'язку по день прийняття рішення в цій справі.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
9.          ДФС України (далі - скаржник) в грудні 2018 року звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 травня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року.
10.          В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 травня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року в частині задоволених позовних вимог і ухвалити нове рішення у відповідній частині, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
11.          В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник посилається на приписи ст.ст. 98, 115 КЗпП України і зазначає, що відповідно до Галузевої угоди між Державною фіскальною службою України і Всеукраїнською професійною спілкою працівників органів державної фіскальної служби на 2014-2016 роки, а також з урахуванням вимог Податкового кодексу України та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платіжними дорученнями від 11.11.2016р. №1769, від 28.11.2016р. №1795 та №1800 було здійснено виплату заробітної плати та допомоги по тимчасовій непрацездатності на загальну суму 42    223,79 грн.
12.          ОСОБА_2 надав відзив на касаційну скаргу, яким просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін. Вважає оскаржувані судові рішення законними і обґрунтованими. Вказує на те, що відповідно до ст.116 КЗпП України всі належні працівнику суми мають бути виплачені в день звільнення.
13.          Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2019 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
14.          Наказом ДФС України від 08.11.2016р. № 3590-О позивач був звільнений з посади заступника начальника відділу перевірки дотримання митного законодавства управління аналітичної роботи у сфері ЗЕД Департаменту аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням Державної фіскальної служби України за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України та пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв'язку зі зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності Державної фіскальної служби України.
15.          Департаментом кадрової політики та роботи з персоналом направлено на адресу позивача лист від 08.11.2016р. № 11816/Г/99-99-04-01-02-14 з повідомленням про його звільнення із займаної посади та про необхідність прибути до Департаменту для отримання трудової книжки.
16.          Лист від 08.11.2016р. №11816/Г/99-99-04-01-02-14 отримано особисто позивачем 12.11.2016р.
17.          За результатами розгляду звернення позивача від 27.03.2017р., відповідачем надано відповідь листом від 05.04.2017р. №4763/Г/99990501-03-14 про те, що в листопаді 2016 року позивачу нараховано 53032,65 грн., з них:
17.1.          - заробітна плата за 6 відпрацьованих днів (з 1 листопада по 8 листопада 2016 року) у сумі 2468,37 грн. (у тому числі основний оклад - 1550,73 грн., надбавка за спеціальне звання - 142,27 грн., надбавка за вислугу років державного службовця - 775,37 грн.);
17.2.          - допомога по тимчасовій непрацездатності за період з 05 жовтня по 13 жовтня 2016 року (листок непрацездатності від 05.10.2016 АДА № 568430) та з 18 жовтня по 26 жовтня 2016 року (листок непрацездатності від 18.10.2016 АДА № 270481) в сумі 6283,44 грн. (у тому числі допомога по тимчасовій непрацездатності за рахунок підприємства - 3490,80 грн., допомога по тимчасовій непрацездатності за рахунок Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності - 2792,64 грн.).;
17.3.          - коригування заробітної плати, у зв'язку із нарахуванням допомоги по тимчасовій непрацездатності за жовтень 2016 року, на суму - 1298,85 грн. (в тому числі основний оклад - 852,90 грн., надбавка за спеціальне звання - 426,45 грн., надбавка за вислугу років державного службовця - 19,50 грн.)
17.4.          - компенсація за невикористані 103 дні відпусток у сумі 36088,11 грн. та вихідна допомога в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 9491,58 грн. (наказ ДФС від 08 листопада 2016 року №3590-о «Про звільнення ОСОБА_2»).
18.          Вказані виплати здійснені відповідачем платіжними дорученнями від 11.11.2016р. №1769 і від 28.11.2016р. №1795 та №1800 (прийнято банком 29.11.2016 р.).
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
19.          Частина 1 статті 47 Кодексу законів про працю України: власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
20.          Стаття 98 Кодексу законів про працю України: оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.
21.          Стаття 115 Кодексу законів про працю України: заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.
Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки.
22.          Стаття 116 Кодексу законів про працю України: при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
          В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
23.          Стаття 117 Кодексу законів про працю України: в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
          При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
24.          Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
25.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
26.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
27.          Приписи ст.ст. 98 і 115 КЗпП України, на які посилається скаржник, визначають правове регулювання оплати праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, та строків оплати праці відповідно. 
28.          Оскільки спірні правовідносини виникли не з приводу своєчасності оплати праці, а стосовно додержання строку розрахунку при звільненні, встановленого ст.116 КЗпП України, судами попередніх інстанцій правильно застосовано до цих правовідносин норми ст.116 і ст.117 КЗпП України.
29.          Отже, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про наявність підстав для часткового задоволення позову.
30.          Частиною першою статті 350 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
31.          З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.
32.          Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
п о с т а н о в и в :
33.          Касаційну скаргу Державної фіскальної служби України - залишити без задоволення.
34.          Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 травня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2018 року - залишити без змін.
35.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.
Суддя-доповідач Н.А. Данилевич
Судді                                                                                                     В.М. Бевзенко 
                                                                                                    І.Л. Желтобрюх