ПОСТАНОВА
Іменем України

27 лютого 2019 року 
м. Київ
справа №826/7339/15
адміністративне провадження №К/9901/5337/18, К/9901/5335/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Анцупової Т.О., Стародуба О.П.,
за участю секретаря судового засідання Вишняка О.П.,
представника позивача ОСОБА_2,
представників третіх осіб ОСОБА_3, ОСОБА_4, 

розглянув у відкритому судовому засіданні справу
за касаційними скаргами    Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Златобанк" Славінського Валерія Станіславовича        та             Національного банку України 
на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.08.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2015 
у справі №826/7339/15 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Фактор Плюс" 
до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в публічному акціонерному товаристві "Златобанк" Славінського Валерія Станіславовича, 
треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, Товариство з обмеженою відповідальністю "Діскавері-бурове обладнання (Україна)", Товариство з обмеженою відповідальністю "Фросбі-М", 
про визнання протиправним рішення.

І. РУХ СПРАВИ

1.          ТОВ «Фінансова компанія «Фактор Плюс» (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ "Златобанк" (далі - відповідач) про визнання протиправним та нечинним рішення, яким визнано нікчемними:
- договір відступлення права вимоги від 04.02.2015, укладений між ПАТ «Златобанк» (далі - банк) та позивачем, що посвідчений 04.02.2015 за № 236 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В.;
- договір застави майнових прав №82/1/1-S від 26.12.2014, укладений позивачем з цим банком, що посвідчений вказаним вище приватним нотаріусом 04.02.2015 за №236, та договір про внесення змін і доповнень до нього від 23.01.2015, укладений між тими ж сторонами, який посвідчений цим нотаріусом 23.01.2015 за № 81.
2.          Окружний адміністративний суд міста Києва залучив до участі у справі третіх осіб: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - третя особа-1 або Фонд), Національного банку України (далі - третя особа-2 або НБУ), ТОВ "Діскавері-бурове обладнання (Україна)" (далі - третя особа-3), ТОВ "Фросбі-М" (далі - третя особа-4).
3.          Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2015, позов задоволено повністю.
4.          Відповідач звернувся з касаційною скаргу, в якій просить зазначені судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову повністю.
5. Ухвалою від 13.11.2015 Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження №К/800/47888/15.
6.          Третя особа-2 також подала на рішення судів попередніх інстанцій касаційну скаргу з проханням їх скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.
7.          За її скаргою Вищий адміністративний суд України відкрив касаційне провадження №К/800/48903/15 ухвалою від 18.11.2015.
8.          Ухвалою від 18.11.2015 Вищий адміністративний суд України об'єднав вищевказані касаційні провадження для спільного розгляду зазначених касаційних скарг з присвоєнням єдиного номеру К/800/47888/15.
9.           29.01.2016 на його адресу надійшло заперечення позивача з проханням у задоволенні касаційних скарг відмовити.
10.          У зв'язку з ліквідацією Вищого адміністративного суду України справу 17.01.2018 передано для розгляду Верховному Суду (далі - Суд).
11.          Ухвалою Верховного Суду від 05.02.2019 справу призначено для розгляду в судовому засіданні.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

12.           19.09.2014 постановою Правління НБУ №506/БТ встановлено особливий режим контролю за діяльністю ПАТ «Златобанк» шляхом призначення куратора.
13.           26.12.2014 цей банк уклав з ТОВ «Універсальні інформаційні технології» (далі - ТОВ «УІТ») договір банківського вкладу №82/11, відповідно до умов якого останнє розмістило на депозитному рахунку в цьому банку грошові кошти у розмірі 59371916,00 грн., строк розміщення яких з 26 грудня 2014 року до 14 січня 2015 року.
14.          Того ж дня з метою забезпечення виконання банком умов Депозитного договору №82/11 між банком та TOB «УІТ» укладено договір застави майнових прав №82/1/1-S, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. 26.12.2015 за №2315. У подальшому до нього внесено зміни згідно з договором про внесення змін і доповнень до такого договору від 23.01.2015, який посвідчений зазначеним нотаріусом 23.01.2015 за №81.
15.          Відповідно до умов вищевказаного договору застави сторони погодили, що банк в якості забезпечення виконання своїх зобов'язань, передбачених депозитним договором, передає в заставу TOB «УІТ» майнові права згідно з наступними кредитними договорами:
-          від 23.09.2013 №255/l/13-KL, укладеним між банком та ТОВ «Фросбі-М», відповідно до умов якого ТОВ «Фросбі-М» повинно повернути банку: кредит в розмірі 2712456,16 доларів США кінцевим терміном повернення 22 вересня 2015 року та сплачувати проценти за користування кредитними коштами в доларах США з розрахунку 14,5 процентів річних; нараховані проценти, що станом на дату укладання цього Договору складають 25458,63 доларів США. Зобов'язання, що випливають з кредитного договору, забезпечуються: договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кирилюком Д.В. 23.09.2013 за реєстровим №3591, укладеним банком з Дочірнім підприємством «СТРОЙ-МАРКЕТ ПЛЮС»; договором іпотеки, посвідченим Кирилюком Д.В. - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 11.10.2013 за реєстровим №3747, укладеним банком з ТОВ «ДАГМАР - ІНВЕСТ»; договором поруки від 23.09.2013 №255/1/13-KL/P-1, укладеним банком з Компанією «АНСУСА ЛІМІТЕД»;
-          від 28.08.2012 №196/12-KL, укладеним банком з ТОВ «Діскавері - бурове обладнання (Україна)», відповідно до умов якого останнє повинно повернути банку: кредит у розмірі 2400000,00 доларів США, кінцевим терміном повернення 02.02.2015, та сплачувати проценти за користування кредитними коштами в доларах США з розрахунку 15,0 процентів річних; нараховані проценти, що станом на дату укладання цього Договору складають 83000,00 доларів США. Зобов'язання, що випливають з кредитного договору, забезпечуються: договором іпотеки, посвідченим Паракудою І.В. - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 28.08.2012 за реєстровим №2184, укладеним банком з ТОВ «Діскавері - бурове обладнання (Україна)»; договором застави корпоративних прав (прав на частку в статутному капіталі ТОВ «Діскавері - бурове обладнання (Україна)») від 30.08.2012 №б/н, укладеним банком з ТОВ «Діскавері - бурове обладнання (Україна)».
16.          Відповідно до умов договору застави №82/1/1-S сторони оцінюють майнові права у розмірі 5220914,79 доларів США, що за курсом НБУ на день укладання цього договору становить 82321515,32 грн.
17.           26.01.2015 між TOB «УІТ» та позивачем у справі укладено договір відступлення права вимоги №26/01-15/1, відповідно до умов якого до позивача у повному обсязі перейшло право вимоги на отримання грошових коштів згідно з договором банківського вкладу щодо повернення ПАТ «Златобанк» коштів у розмірі 59371916,00 грн., внесених в якості депозиту.
18.           31.01.2015 на виконання умов договору відступлення права вимоги №26/01-15/1 між позивачем та TOB «УІТ» укладено та посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. та зареєстровано в реєстрі за №211, договір відступлення права вимоги за договором застави майнових прав №82/1/1-S, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. 26.12.2015 за №2315. Відповідно до його умов TOB «УІТ» у повному обсязі відступило свої права заставодержателя згідно з договором застави позивачу.
19.          У зв'язку з порушенням банком умов депозитного договору (щодо строку повернення вкладу) станом на 03.02.2015 розмір невиконаних зобов'язань банку перед позивачем згідно з депозитним договором становить 59371916,00 грн (заборгованість щодо повернення суми вкладу).
20.          Позивач звернувся до цього банку з вимогою від 03.02.2015 №03/02-15/1 про погашення заборгованості шляхом уступки вимоги, що випливає із заставленого права, в якій повідомив, що він, як сторона Депозитного договору та як заставодержатель згідно з Договором застави, обрав спосіб реалізації прав заставодержателя у формі звернення стягнення на предмет застави шляхом відступлення ПАТ «Златобанк» ТОВ «ФК «Фактор Плюс» вимоги, що випливає із заставленого відповідно до Договору застави права. 
21.          Також позивач повідомив, що станом на 03.02.2015 він у повному обсязі набув прав кредитора до ТОВ «Фросбі-М» та ТОВ «Діскавері - бурове обладнання (Україна)», у повному обсязі набув прав заставодержателя/іпотекодержателя відносно майнових/не майнових поручителів вказаних боржників. Тому, керуючись положеннями пп. 4.1.1 п. 4.1 Договору застави та з метою внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо заміни особи іпотекодержателя/заставодержателя з банку на нього, такою вимогою позивач вимагав у банку в день відправлення вказаної вимоги укласти відповідні договори відступлення.
22.           04.02.2015 між позивачем та банком укладено договір відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. та зареєстрований в реєстрі за №236, відповідно до умов якого банк відступив позивачу, а позивач, шляхом часткового задоволення своїх прав як заставодержателя згідно з умовами Договору застави, прийняв належне банку право вимоги на предмет застави, передбачений пп. 1.1.2 п. 1.1 Договору застави: право вимоги згідно з кредитним договором від 28.08.2012 №196/12-KL, укладеним банком зТОВ «Діскавері - бурове обладнання (Україна)», з відповідними змінами до нього.
23.          Згідно з п.1.4 Договору відступлення права вимоги від 04.02.2015 до позивача перейшло право вимагати від боржника 40522415,26 грн. В результаті укладання зазначеного договору частково задоволено вимоги позивача - у розмірі 40522415,26 грн., у зв'язку з чим на таку ж суму було зменшено розмір зобов'язань банку.
24.           13.02.2015 Правління НБУ прийняло постанову №105 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Златобанк" до категорії неплатоспроможних», а виконавча дирекція Фонду - рішення №30 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "Златобанк", згідно з яким з 14.02.2015 запровадила тимчасову адміністрацію та призначила уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у банку. 
25.          Листом від 30.03.2015 №928 відповідач, посилаючись на п.п.1, 7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», повідомив позивачу про нікчемність вищевказаного договору відступлення права вимоги від 04.02.2015, укладеного ним з банком, що посвідчений приватним нотаріусом 04.02.2015 за №236.
26.          Також листом від 30.03.2015 №929 відповідач, посилаючись на п.п.2, 7 ч.3 ст.38 згаданого вище Закону, повідомив позивачу про нікчемність договору застави майнових прав від 26.12.2014 №82/1/1-S, укладеного банком з ТОВ «УІТ», що посвідчений приватним нотаріусом 26.12.2014 за №2315, та договору про внесення змін і доповнень до нього від 23.01.2015, укладеного між тими ж сторонами, що посвідчений приватним нотаріусом 23.01.2015 за №81.
27.          Не погоджуючись із вищевказаним рішенням відповідача, позивач 24.04.2015 звернувся з адміністративним позовом до суду.
28.          Водночас 15.06.2015 Господарський суд м. Києва ухвалив рішення у справі №910/9668/15 за позовом ПАТ «Златобанк» в особі Уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації Славінського В.І. до ТОВ «УІТ», треті особи - ТОВ «Діскавері - бурове обладнання (Україна)», ТОВ «ФК«Фактор Плюс», ТОВ «Фросбі-М», Національний банк України, яким визнав недійсними договори:
- застави майнових прав від 26.12.2014 №82/1/1-S, укладений банком, як заставодавцем, з ТОВ «УІТ», як заставодержателем;
- від 23.01.2015, укладений банком, як заставодавцем, з ТОВ «УІТ», як заставодержателем, про внесення змін до вказаного вище договору №82/1/1-S.
29.          Крім того, 06.07.2015 Господарський суд м. Києва ухвалив рішення у справі №910/3092/15-г про відмову у задоволенні позову ТОВ «ФК «Фактор Плюс» до ПАТ «Златобанк» про зобов'язання укласти договір відступлення прав вимоги щодо відступлення права вимоги згідно з кредитними договорами.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

30.          Позивач обґрунтовує позовні вимоги відсутністю правових підстав у відповідача вважати відповідні договори нікчемними. Їх укладення пов'язане з належним виконанням договірних зобов'язань банку, що виникли з договору вкладу.
31.          Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог з тієї підстави, що не приймав оскаржуваних позивачем рішень. Натомість внаслідок виявлених ознак нікчемності договорів повідомив позивача про це у письмовій формі.
32.          Акцентує увагу на тому, що не має повноважень приймати рішення про визнання договорів нікчемними. Водночас наділений обов'язком повідомляти про такі обставини клієнтів банку.
33.          Оскільки згадані позивачем укладені банком правочини згідно з їх умовами передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, вони є нікчемними в силу закону та відповідач не порушив прав позивача.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

34.          Суд першої інстанції, задовольняючи позов повністю, виходив з доведеності протиправності оскарженого рішення відповідача у формі повідомлення про нікчемність договорів.
35.          До спірних відносин цей суд застосував ч.2 ст.19 Конституції України, ст.ст.215, 572-593 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ч.6 ст.67 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ч.ч.1-2 ст.1, ч.1 ст.36, п.4 ч.2 ст.37, ч.2, пп.1, 2, 7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон №4452-VI), пп.5.1, 5.4, 5.6, 5.9, 5.10 глави 5 розділу І Положення про застосування Національним банком України заходів впливу за порушення банківського законодавства, затвердженого постановою Правління НБУ від 17.08.2012 №346 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.09.2012 за № 1590/21902 (далі - Положення № 346).
36.          Суд дійшов висновку, що відповідач не підтвердив своїх доводів належними доказами і не довів правомірності свого рішення.
37.          Врахувавши згадані вище рішення господарських судів, суд першої інстанції дійшов висновку, що єдиною підставою для визнання ними договорів недійсними та зазначення про наявність ознак їх нікчемності є відсутність згоди НБУ на їх укладення. Водночас наявність чи відсутність застави, згоди заставодержателя на відчуження предмету застави не є в розумінні Закону №4452-VI підставою для визнання правочину/ів (у тому числі договору/ів) нікчемним/ими.
38.          Вважаючи, що обставини у цій справі є інакшими, аніж установлені під час розгляду господарських справ №910/9668/15 та № 910/3092/15-г, врахувавши, що прийняття рішень у господарських справах відбулося пізніше дати прийняття спірного рішення відповідача, суд їх не врахував.
39.          З цими висновками погодився суд апеляційної інстанції, додатково застосувавши до спірних відносин він ст.ст.203, 218 ЦК України.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНИХ СКАРГ ТА ВІДЗИВІВ

40.          Відповідач у касаційній скарзі посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.
41.          На його думку, повідомлення позивача про нікчемність правочинів не порушує його прав. Стверджує, що суди не обґрунтовано не врахували докази відповідності зазначених договорів умовам, за наявності яких відповідно до закону вони вважають нікчемними.
42.          Звертає увагу, що уклавши договір застави майнових прав №82/1/1-S від 26.12.2014 (зі всіма доповненнями до нього) за декілька тижнів до тимчасової адміністрації із цього банку виведено активи на суму більш, ніж 5000000 дол. США, що завдало значної шкоди державі.
43.          Третя особа-2 у касаційній скарзі також просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій з підстав порушення ними норм матеріального права та відмовити у задоволенні позовних вимог.
44.          Стверджує, що суди не врахували вимоги ст.203, 215, ч.1 ст.588 ЦК України, ч.2 ст.17 і ч.1 ст.18 Закону України «Про заставу».
45.          Зауважує, що суди необґрунтовано не врахували надані банком, як заставодавцем, згідно з договором застави майнових прав від 26.12.2014 №82/1/1-S гарантії та інші договірні умови.
46.          Позивач у запереченнях на касаційні скарги просить у їх задоволенні відмовити, оскільки суди правильно вирішили спір і не допустили порушень норм матеріального та процесуального права.
47.          Акцентує увагу, що внаслідок укладення відповідного договору відступлення права вимоги позивач отримав кошти в розмірі 100% від суми заборгованості згідно з кредитним договором. Відсутність згоди НБУ на укладення договору не зазначена у Законі №4452-VI як підстава вважати договори нікчемними. Тому доводи скарг вважає не обґрунтованими.
48.          В судовому засіданні представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Діскавері-бурове обладнання (Україна)» заявив клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 910/12294/16 та від 16.05.2018 у справах № 910/17488/16 та № 910/54198/16, в яких зроблено висновок про неналежність подібних справ до юрисдикції адміністративного суду.

VІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

49.          Верховний Суд оцінив доводи касаційної скарги та відзивів, мотиви клопотання, правильність застосування судами норм процесуального права, та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, касаційної скарги та закриття провадження у справі.
50.          Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що функції Фонду та його уповноваженої особи у відповідному банку можуть мати публічно-правовий (владний) характер або приватно-правовий (управління внутрішньою діяльністю банку).
51.          У постанові від 13.06.2018 у справі №826/21368/15 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до частини першої статті 52 зазначеного Закону кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основні функції Фонду мають як владний характер, зокрема щодо врегулювання правовідносин у сфері банківської діяльності, так і такі, що не містять владної складової, а спрямовані на здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом тимчасової адміністрації та ліквідації.
Зазначене дає підстави стверджувати, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а заявлені Товариством вимоги випливають із зобов'язань Банку за укладеними між ними договорами, уповноважена особа Фонду та Фонд у цьому випадку діють як представники сторони договірних відносин.
52.          Також у постановах від 04.07.2018 у справі №819/353/16, від 31.10.2018 у справі №826/23918/15, від 03.10.2018 у справі №826/4280/16 50 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спори щодо оскарження рішень, у тому числі у формі повідомлення про нікчемність правочину (договору) не є публічно-правовими та не можуть бути розглянуті в судовому порядку.
53.          Крім того, у постанові від 06.06.2018 (справа № 813/2776/16) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 8 ч. 4 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд не відшкодовує кошти за вкладом у банку, якщо такий вклад використовується вкладником як засіб забезпечення виконання іншого зобов'язання перед цим банком, у повному обсязі вкладу до дня виконання зобов'язань.
Згідно з п. 4 ч. 5 ст. 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про заставу» та ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем), забезпеченого заставою зобов'язання, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.
Отже, звернення стягнення на предмет застави є правом, а не обов'язком заставодержателя. Тобто в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, він має право самостійно обирати спосіб задоволення своїх вимог, вимагати від боржника виконання відповідних зобов'язань або ж звернути стягнення на предмет застави.
Зазначене дає підстави стверджувати, що оскільки лише Фонду за законом доручено забезпечувати відновлення платоспроможності банку або підготовку його до ліквідації, а спірні правовідносини виникли у зв'язку із наявністю у позивача зобов'язань за кредитним договором, уповноважена особа Фонду в цьому випадку діє як орган управління банком, який здійснює заходи щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та грошових коштів.
54.          Отже, спір не має ознак публічно-правового, а тому не належить до юрисдикції адміністративних судів. Відповідно до ч. 1 ст. 354 КАС України порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
55.          Враховуючи наведене, суди допустили порушення норм процесуального права, у зв'язку з цим їх рішення відповідно до ст.354 КАС України підлягають скасуванню із закриттям провадження. 

Керуючись ст.ст. 341, 343-356 КАС України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

1.          Клопотання про закриття провадження у справі задовольнити
2.          Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20.10.2015 у справі № 826/7339/15 скасувати. 
3.          Провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб

Суддя                                                                                                              Т.О. Анцупова