Постанова
Іменем України
 
24 квітня 2019 року
м. Київ
 
справа № 711/10347/13-ц
 
провадження № 61-14196св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Висоцької В. С.,
 
суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач),  
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1, 
 
відповідач -  ОСОБА_2, 
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Черкаської області в складі суддів: Бондаренка С. І., Храпка В. Д., Новікова О. М., від 07 квітня    2016 року,  
 
В С Т А Н О В И В :
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (далі - Цивільний процесуальний кодекс України), у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
В грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до            ОСОБА_2 про стягнення коштів, обґрунтовуючи вимоги тим, що 28 серпня 2009 року Придніпровським районним судом м. Черкаси був виданий позивачу виконавчий лист № 2-665 про стягнення з кооперативу «Надія»       199 230 грн.
 
Постановою державного виконавця Соснівського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції від 20 листопада 2012 року виконавчий лист повернуто стягувачу без виконання, оскільки у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. 
 
За час виконавчого провадження стягнуто з кооперативу 1 091,20 грн, а тому невиконана частина залишилась в сумі 198 138,80 грн.
 
Позивач зазначала, що відповідач є членом кооперативу «Надія» і йому належить 90 % статутного капіталу, а тому останній згідно статті 163 ЦК України має обов'язкову додаткову (субсидіарну) відповідальність за зобов'язаннями кооперативу, у зв'язку із чим, з урахування уточнень, просила суд стягнути з відповідача 198 138,80 грн. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Заочним рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси в складі судді Михальченко Ю. В. від 01 квітня 2014 року позовні вимоги              ОСОБА_1 задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі                             198 138,80 грн.  
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач несе субсидіарну відповідальність з боржником у виконавчому провадженні - кооперативом «Надія», яким рішення про стягнення грошових коштів на користь позивача виконано лише частково, у зв'язку із чим вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 07 квітня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. 
Заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 квітня 2014 року скасовано.
Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені не вірно, а доводи апеляційної скарги підтверджені належними та допустимими доказами і спростовують висновки суду першої інстанції. Закон України «Про кооперацію» розрізняє такі терміни як кооператив та виробничий кооператив, а згідно вимог законодавства, чинного як на момент реєстрації кооперативу «Надія», так і на момент розгляду справи, виробничий кооператив має містити в назві слова «виробничий кооператив», а виробнича або інша господарська діяльність - основуватися на обов'язковій трудовій участі фізичних осіб, які об'єднались. Із реєстраційних документів та статуту кооперативу вбачається, що кооператив «Надія» не має в назві слова «виробничий кооператив», тому такий кооператив не є виробничим кооперативом, у зв'язку із чим положення закону, які встановлюють субсидіарну відповідальність членів виробничого кооперативу не можуть бути застосовані у даній справі. Кріт того, позивачем не надано судам належних та допустимих доказів кількості членів кооперативу «Надія», які, на думку позивача, мають субсидіарну (додаткову) відповідальність за зобов'язаннями указаного кооперативу.  
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у квітні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.    
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанцій, на думку скаржника, не повно дослідив зібрані у справі докази та дійшов помилкових висновків про відмову в позові. Організаційна форма кооперативу «Надія» - виробничий кооператив, що, як зазначено скаржником підтверджується довідкою головного управління статистики у Черкаській області № 02/2-10/2009 від 07 липня 2008 року, яка є у матеріалах справи. Згідно пункту 18 статуту кооперативу «Надія» всі роботи в кооперативі виконується його членами, а також робітниками, прийнятими на роботу в кооператив за трудовими угодами, контрактами, що, на думку скаржника також спростовує висновки апеляційного суду. Крім того, матеріали справи містять відомості про те, що членами кооперативу є дві особи і, у зв'язку із чим, скаржник вважає, що апеляційний суд був обізнаний про всіх учасників кооперативу «Надія».  
 
Доводи інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року справу за позовом             ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, призначено до судового розгляду.    
 
Обставини справи, встановлені судами 
 
Судами встановлено, що 28 серпня 2009 року Придніпровським районним судом м. Черкаси був виданий виконавчий лист, згідно якого стягнуто з кооперативу «Надія» на користь ОСОБА_1 197 500 грн неповернутої безвідсоткової фінансової допомоги на поворотній основі, 1 700 грн державного мита та 30 грн на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу, а всього 199 230 грн.
 
Постановою державного виконавця від 20 листопада 2012 року виконавчий лист повернутий стягувачу, у зв'язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення.  
 
Згідно довідки Соснівського відділу державної виконавчої служби                        від 12 листопада 2012 року в ході виконання виконавчого листа № 2-665           від 28 серпня 2009 року стягнуто на користь ОСОБА_1 1 091,20 грн, заборгованість кооперативу «Надія» перед ОСОБА_1 становить                     198 138,80 грн.
 
Судом апеляційної інстанції до матеріалів справи долучено, зокрема, статут кооперативу «Надія».
 
Згідно пункту 5 статуту кооперативу «Надія» член кооперативу зобов'язаний:                - виконувати рішення загальних зборів кооперативу, дотримуватись статуту правил розпорядку кооперативу; - добросовісно працювати і дотримуватись трудової дисципліни, оволодіти новими методами і прийомами роботи;               - брати участь в управління кооперативом, берегти кооперативне майно;                        - забезпечувати високу якість виконуваної роботи. 
 
Відповідно до абзацу 2 пункту 17 статуту кооперативу «Надія» кооператив відповідає за своїми зобов'язаннями власними коштами та майном, на які згідно закону України може бути звернуто стягнення.  
 
Положень про обов'язкову додаткову (субсидіарну) відповідальність членів кооперативу за своїми зобов'язаннями кооперативу статут кооперативу «Надія» не містить. 
 
Апеляційним судом також установлено, що згідно протоколу зборів учасників кооперативу «Надія» від 02 лютого 2006 року членами кооперативу є три особи, а згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, засновниками (учасниками) кооперативу «Надія» є дві особи.  
 
Вимоги ОСОБА_1 у даній справі пред'явлені тільки одному із учасників кооперативу «Надія» - ОСОБА_2  
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга підлягає задоволенню. 
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд та застосовані норми права
 
Обов'язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об'єктивності з'ясування обставин справи та оцінки доказів.
 
Усебічність та повнота розгляду передбачає з'ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв'язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
 
Відповідно до частини першої, другої, третьої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
 
Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає. 
 
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має гуртуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
 
Згідно частини першої статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до статті 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред'явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред'явити вимогу до основного боржника. Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред'явлену вимогу, кредитор може пред'явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність. Кредитор не може вимагати задоволення своєї вимоги від особи, яка несе субсидіарну відповідальність, якщо ця вимога може бути задоволена шляхом зарахування зустрічної вимоги до основного боржника. Особа, яка несе субсидіарну відповідальність, повинна до задоволення вимоги, пред'явленої їй кредитором, повідомити про це основного боржника, а у разі пред'явлення позову, - подати клопотання про залучення основного боржника до участі у справі. У разі недотримання цих вимог особою, яка несе субсидіарну відповідальність, основний боржник має право висунути проти регресної вимоги особи, яка несе субсидіарну відповідальність, заперечення, які він мав проти кредитора.
 
Тлумачення статті 619 ЦК України свідчить, що субсидіарна відповідальність має місце, тільки у випадку, коли вона встановлена договором або законом. Якщо субсидіарна відповідальність передбачена договором, то додатковий боржник добровільно зобов'язується перед кредитором нести відповідальність у разі порушення зобов'язання основним боржником. Законом субсидіарна відповідальність покладається на особу не залежно від її волі. 
 
Суд апеляційної інстанції долучив до матеріалів справи лист Головного управління статистики у Черкаській області від 07 липня 2008 року № 02/2-10/3009, за змістом якого організаційно-правова форма господарювання кооперативу «Надія» - виробничий кооператив, вид діяльності за               КВЕД: 29.53.1 виробництво машин та устаткування для перероблення сільгосппродуктів.  
 
Таким чином, висновки апеляційного суду про те, що кооператив «Надія» не є виробничим кооперативом є помилковими. 
 
Крім того, підставою позовних вимог у даній справі ОСОБА_1 зазначила порушення відповідачем положень частини другої статті 163 ЦК України.
 
Відповідно до частини другої статті 163 ЦК України члени виробничого кооперативу несуть субсидіарну відповідальність за зобов'язаннями кооперативу у розмірах та порядку, встановлених статутом кооперативу і законом.
 
Статутом кооперативу «Надія» субсидіарну відповідальність членів кооперативу за зобов'язаннями кооперативу не передбачено.
 
Однак, згідно положень частини першої статті 108 ГК України виробничий кооператив відповідає за своїми зобов'язаннями усім належним йому майном. Члени виробничого кооперативу несуть за зобов'язаннями кооперативу субсидіарну (додаткову) відповідальність своїм майном                        у розмірі, не меншому їх пайового внеску, якщо більший розмір відповідальності не передбачено законом або статутом кооперативу.
 
Тобто, субсидіарну (додаткову) відповідальність членів виробничого кооперативу встановлено законом.
 
Звертаючись до суду апеляційної інстанції із відповідною апеляційною скаргою, ОСОБА_2 зазначав виключно те, що кооператив «Надія» має майно, зокрема 7 станків, вартістю кожного у 140 000 грн, у зв'язку із чим позивач не позбавлена права задовольнити свої вимоги за рахунок майна кооперативу. Інших заперечень проти висновків районного суду та доводів щодо незаконності та необґрунтованості такого рішення ОСОБА_2 не зазначав.
 
Доказів того, що передбачена законом субсидіарна відповідальність  має бути покладена крім нього також на інших осіб, відповідач суду  не надав.
 
Згідно вимог ЦПК України, як в редакції станом на момент розгляду справи судами попередніх інстанцій, так і у чинній редакції, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов'язки.
 
Одним із таких процесуальних обов'язків є доведення суду обставин, на які сторона посилається, або які заперечує, належними та допустимими доказами.
 
У випадку невиконання учасником справи його обов'язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, задоволення позовних вимог, які не спростовані відповідачем.   
 
Апеляційний суд скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове протилежне за змістом рішення про відмову в позові ОСОБА_1, не врахувавши указаних вище вимог закону, які передбачають субсидіарну (додаткову) відповідальність членів виробничого кооперативу за зобов'язаннями кооперативу та не зазначивши у зв'язку із цим достатніх мотивів, за якими він вважав неправильними висновки суду першої інстанції.
 
Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, встановивши, що зобов'язання кооперативу «Надія» перед           ОСОБА_1 належним чином не виконуються, а законом передбачено субсидіарну (додаткову) відповідальність членів виробничого кооперативу у такому випадку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_1  
 
Суд першої інстанції урахував вимоги норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, дослідив обставини справи у відповідності із такими вимогами і надав оцінку доводам учасників справи, перевіривши надані учасника доказами. 
 
Згідно вимог статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
 
Враховуючи те, що апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує рішення апеляційного суду та залишає в силі рішення суду першої інстанції на підставі статті 413 ЦПК України. 
 
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 400, 409, 413, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення  апеляційного суду Черкаської області від 07 квітня 2016 року скасувати,  заочне рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси            від 01 квітня 2014 року залишити в силі.  
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                           В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                       А. О. Лесько 
 
                                                                                  С.Ю. Мартєв
 
                                                                             В. М. Сімоненко
 
                                                                       С. П. Штелик