Постанова
Іменем України 
04 квітня 2019 року
м. Київ
справа № 726/1939/17
провадження № 51-2738 км 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:  
 
головуючого                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
 
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                          ОСОБА_5 ,
захисника                                          ОСОБА_6 ,
засудженого                                     ОСОБА_7 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 28 листопада 2017 року у кримінальному провадженні № 12016230040002760 за обвинуваченням
 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.
 
Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 28 листопада 2017 року апеляційну скаргу захисника залишено без задоволення, а вирок місцевого суду – без зміни.
 
За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 25 травня 2016 року приблизно о 18:20 год. на площі Свободи в м. Херсоні під час раптово виниклого конфлікту, маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , кинув у голову потерпілого планшетом, чим заподіяв йому легкі тілесні ушкодження.
 
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення через істотні  порушення норм процесуального права та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що судом було порушено право учасників на допит експерта, на висновку якого фактично побудовано обвинувачення; вирок суду ґрунтується на недопустимих доказах а саме - слідчий експеримент проведено без участі обвинуваченого, поняті не допитані, не залучено планшет як речовий доказ; наявність у обвинуваченого умислу на заподіяння тілесних ушкоджень доведено не було. Також судом допущено порушення вимог закону про кримінальну відповідальність через те, що не враховано протиправну поведінку самого потерпілого, який викликав у обвинуваченого стан сильного душевного хвилювання, що відповідно до ст. 66 КК України є пом`якшуючою покарання обставиною. 
 
Прокурор звертався із касаційною скаргою, однак до початку розгляду справи у порядку ст. 432 КПК України відмовився від неї.  
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
Захисник та засуджений у суді касаційної інстанції підтримали скаргу в повному обсязі.
Прокурор  заперечував проти задоволення касаційної скарги.
 
Мотиви суду
 
Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
Доводи захисника щодо незгоди з даною судом оцінкою доказів, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів з викладенням власної версії події стосуються по суті невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що, виходячи з вимог статті 438 КПК України, не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Разом із тим при перевірці судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом відповідно до статті 94 зазначеного Кодексу.  
Судові рішення свідчать, що суди ретельно перевіряли доводи, аналогічні тим, що викладені у касаційній скарзі. Зазначені в них мотиви про визнання цих доводів безпідставними колегія суддів знаходить обґрунтованими .
Місцевий суд оцінив усі докази в їх сукупності, встановив, що вони є взаємоузгодженими, належними та допустимими, доповнюють один одного і дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки його винуватість доведена поза розумним сумнівом. Оцінка доказів судом проведена згідно з вимогами процесуального законодавства, з наведенням у вироку відповідних висновків щодо належності, допустимості, достовірності, доказів та їх достатності для постановлення вироку.
 
Посилання захисника на порушення місцевим судом вимог кримінального процесуального закону не заслуговують на увагу.
 
Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
 
Твердження захисника про те, що місцевий суд не допитав понятих, які були присутніми під час проведення слідчого експерименту з потерпілим, не залучив планшет як речовий доказ, не взяв до уваги, що з обвинуваченим не було проведено слідчого експерименту, є безпідставними.
 
З матеріалів провадження встановлено, що суд дотримався вимог ч. 6 ст. 22 цього Кодексу, створив необхідні умови для реалізації сторонами їх процесуальних прав, зокрема, права на подання до суду доказів та заявлення клопотань про дослідження доказів. Проте, відповідних клопотань стороною захисту заявлено не було.  
 
Що стосується ненадання можливості допитати експерта, який проводив судово-медичну експертизу потерпілого ОСОБА_8 , то  слід зазначити наступне.
 
Відповідно до ст. 356 КПК України суд має право допитати експерта з метою роз`яснення його висновку. При цьому експерту можуть бути поставлені запитання, визначені ч. 3 цієї норми процесуального закону.  У судовому засіданні  сторони на допиті експерта не наполягали.  
 
Отже, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли би вплинути на правильність судового рішення та були б підставою для його скасування, не встановлено.
 
Твердження захисника про відсутність у ОСОБА_7 умислу на заподіяння легких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 не ґрунтуються на матеріалах провадження.
 
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 125 КК України, характеризується тільки умисною виною.
 
Відповідальність за ст. 125 КК України настає і у тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю і фактично було заподіяно легке тілесне ушкодження. 
 
Судом першої інстанції   встановлено, що в момент, коли засуджений кидав планшет у потерпілого, останній стояв з опущеними руками та головою, тобто він не очікував цього кидка та не мав можливості зловити планшет. Також суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_7 мав реальну можливість передати планшет у руки ОСОБА_8 , а отже була відсутня необхідність його кидати. За  обставин, коли потерпілий знаходився на певній відстані, не готувався ловити планшет, кидок для нього був несподіваним , в той же час він був ціленаправлений  в голову ,  з урахуванням форми та особливостей предмета який було спрямовано в бік потерпілого,    місцевий суд вірно зазначив про наявність у засудженого умислу на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, оскільки він  розумів суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки .
 
Не прийнятними є  посилання  про перебування ОСОБА_7 у стані сильного душевного хвилювання, викликаного діями потерпілого.
 
Сильним душевним хвилюванням є раптовий емоційний процес, викликаний поведінкою потерпілого, що протікає швидко і бурхливо, та певною мірою знижує здатність особи усвідомлювати свої дії і керувати ними.  
 
Статтею 66 КК України передбачено, що  обставиною , яка   пом`якшує покарання  визнаються вчинення злочину під впливом сильного душевного хвилювання,  викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого.
 
Судами встановлено, що ОСОБА_7 кинув планшетом у потерпілого ОСОБА_8 , коли останній знаходився від нього на відстані, між ними були люди, потерпілий  не вчиняв у цей момент будь-яких дій, які були б спрямовані проти засудженого. Отже, жодних ознак перебування ОСОБА_7 у стані сильного душевного хвилювання, який настав раптово від протиправних дій потерпілого, не було встановлено. Натомість, дослідженими доказами було доведено наявність умислу засудженого на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень.  
 
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , які є аналогічним доводам касаційної скарги, суд апеляційної інстанції вказані доводи обґрунтовано визнав неприйнятними та з наведенням докладних мотивів ухваленого рішення залишив вирок щодо ОСОБА_7 без зміни.  
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК України. 
Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга захисника не підлягає задоволенню. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити судові рішення без зміни.
 
З цих підстав суд ухвалив:
 
Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 12 грудня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 28 листопада 2017 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 – без задоволення.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                             ОСОБА_9                                              ОСОБА_3