Постанова
Іменем України
 
06 березня 2019 року
 
м. Київ
 
справа № 588/1080/16-ц
 
провадження № 61-19629св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Крата В. І., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_3,
відповідач - ОСОБА_4,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 22 березня 2017 року у складі судді Маслова В. В. та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 22 травня 2017 року у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Левченко Т. А., Хвостика С. Г.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.
 
Позов мотивував тим, що 04 серпня 2013 року між ним і ОСОБА_4 був укладений нотаріально посвідчений договір позики, згідно з умовами якого остання позичила в нього кошти в сумі 463 000 грн строком до 04 вересня 2013 року.
 
Оскільки відповідач у встановлений термін коштів не повернула, позивач просив стягнути з неї суму основного боргу у розмірі 463 000 грн та три відсотки річних за час прострочення виконання взятих на себе зобов'язань у розмірі 41 670 грн.
 
Короткий зміст рішення та ухвали судів попередніх інстанцій
 
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 22 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 22 травня 2017 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. 
 
Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 загальну суму боргу за договором позики у розмірі 504 632 грн (463 000 грн - позика, 41 632 грн - три відсотки річних). 
 
У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.
 
Суди зробили висновок про те, що відповідач не виконала своїх зобов'язань перед позивачем за договором позики, що є підставою для стягнення коштів у вищезазначеному розмірі.
 
Аргументи учасників справи
 
До суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга ОСОБА_4, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій, справу направити на новий судовий розгляд.
 
Вказує, що договір вчинений нею проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного та психічного тиску з боку позивача. 
 
Фактично вона коштів у вказаній сумі не отримувала.
 
Суд першої інстанції безпідставно не прийняв до розгляду її зустрічний позов про визнання недійсним договору позики, чим порушив порядок розгляду справи.
 
ОСОБА_3 подав заперечення на касаційну скаргу ОСОБА_4, у яких просить рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій залишити без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. 
 
Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 листопада 2017 року справу призначено до судового розгляду.
 
Справу № 588/1080/16-ц передано до Верховного Суду.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Суди встановили, що 04 серпня 2013 року сторони уклали нотаріально посвідчений договір позики на суму 463 000 грн зі строком повернення до 04 вересня 2013 року.
 
Задовольняючи частково позов, суди вважали доведеним факт невиконання позичальником своїх зобов'язань за вищевказаним договором позики, наявності боргу, який підлягає стягненню на користь позивача з урахуванням трьох відсотків річних.
 
Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Таким вимогам рішення та ухвала судів попередніх інстанцій не відповідають.
 
У вересні 2016 року ОСОБА_3 подав до суду позов про стягнення із ОСОБА_4 боргу за договором позики.
 
Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 22 вересня 2016 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд на 03 жовтня 2016 року, після чого розгляд справи неодноразово відкладався.
 
22 березня 2017 року ОСОБА_4 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним, який ухвалою районного суду від 22 березня 2017 року був повернутий. При цьому суд зазначив, що дана ухвала оскарженню не підлягає.
 
Того ж дня, 22 березня 2017 року, суд першої інстанції ухвалив рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3
 
ОСОБА_4 оскаржила рішення районного суду в апеляційному порядку, зазначаючи, що суд першої інстанції безпідставно повернув її зустрічну позовну заяву.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 123 ЦПК України (в редакції, чинній на момент подання зустрічного позову) відповідач має право пред'явити зустрічний позов до початку розгляду справи по суті.
 
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватися, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
 
За своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.
 
Умовами пред'явлення зустрічного позову є: 1) взаємопов'язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; та 2) доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об'єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.
 
Повертаючи зустрічну позовну заяву, суд першої інстанції указаних норм процесуального права не врахував, не звернув увагу на те, що обидва позови є взаємопов'язаними, виникли з одних правовідносин та їхній сумісний розгляд є доцільним, при цьому безпідставно зазначив, що ухвала суду про повернення зустрічного позову не підлягає оскарженню, чим порушив право ОСОБА_4 на доступ до правосуддя. 
 
При апеляційному перегляді справи суд апеляційної інстанції усупереч статей 213, 214, 309 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи в апеляційному суді) даних процесуальних порушень місцевого суду також не усунув.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про необхідність скасування оскаржуваних судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.
 
Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 22 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 22 травня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | Н. О. Антоненко     В. І. Журавель
| В. М. Коротун     В. І. Крат