Постанова
Іменем України
24 квітня 2019 року 
 
м. Київ
справа № 754/7553/15-ц
провадження № 61-30793св18
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
ОлійникА. С. (суддя-доповідач), Кузнєцова В. О., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_4,
 
відповідач - ОСОБА_5,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_6 на рішення  Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року у складі судді Таран Н. Г. та рішення Апеляційного суду м. Києва від 21 червня              2017 року у складі колегії суддів: Пікуль А. А., Гаращенка Д. Р.,                   Невідомої Т. О.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до                ОСОБА_7 про стягнення аліментів.
Позов обгрунтовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них є син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач станом на сьогодні проживає з дитиною окремо, весь час вона доглядає дитину та не має можливості працевлаштуватися. З огляду на вказане, позивач просить стягнути з ОСОБА_7 на її користь аліменти на утримання сина               ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки заробітної плати щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини. Стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача у розмірі 1/4 частки заробітної плати щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною трьох років.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 травня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21 травня 2015 року і до досягнення дитиною ОСОБА_8 трьох років. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щоОСОБА_7 не заперечував щодо стягнення з нього аліментів, а з письмової заяви відповідача вбачається, що він має постійний дохід, тому аліменти підлягають визначенню у частці від його заробітку (доходу).
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21 червня 2017 року апеляційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_10 задоволено частково. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року змінено.
Зменшено розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 на утримання сина до 1/8 частки усіх видів його заробітку (доходу), на утримання дружини до 1/12 частки усіх видів його заробітку (доходу).
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що сторони не виконали покладеного на них цивільним процесуальним законом обов'язку та не повідомили суд про те, що ОСОБА_7 за рішенням суду платить аліменти на утримання своїх батьків у розмірі 1/6 частки усіх видів його заробітку (доходу) кожному щомісячно та на утримання своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2  у розмірі 1/8 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що призвело до неправильного визначення розміру аліментів. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2017 року ОСОБА_6 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та постановити ухвалу про залишення позову без розгляду.  
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
17 липня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_6
У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Аргументи учасників  справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами першої та апеляційної інстанцій залишено поза увагою, що ОСОБА_7 більше восьми років ухиляється від сплати аліментів, подаючи позови до суду від імені своїх батьків та дружини, що може бути підставою для зменшення сплати аліментів.
ОСОБА_6 зверталася до суду з відповідними клопотаннями про залишення позову без розгляду, однак суди залишили такі клопотання без реагування. 
Суди здійснили формальний розгляд справи без встановлення фактичних обставин, які мають важливе значення для її вирішення. 
Заперечення на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили.  
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, щовідповідно до свідоцтва про шлюб з 17 серпня 2013 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а. с. 2).
Від вказаного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 3).
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з положеннями частини другої, четвертої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до частини першої статті 183 СК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 за рішенням суду платить аліменти на утримання своїх батьків по 1/6 частині усіх видів його заробітку (доходу) кожному щомісячно та аліменти на утримання своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2 - 1/8 частину всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 73-74, 96-103).
Доводи касаційної скарги ОСОБА_6, які є аналогічними доводам апеляційної скарги, про те, що оскаржувані рішення підлягають скасуванню із залишенням позову без розгляду, оскільки на час ухвалення вказаних рішень спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядався в іншому суді, є необґрунтованими, оскільки суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що на час апеляційного розгляду такий позов залишено без розгляду (а. с. 44-46).
Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що справа за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів, яка перебувала у Солом'янському районному суді м. Києва, на час апеляційного розгляду вказаної справи призначена до судового розгляду на 26 червня 2017 року, рішення по суті ухвалено не було. 
Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновки суду апеляційної інстанції, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди ОСОБА_6 із ухваленими у справі судовими рішеннями.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили обставини справи, повно та всебічно дослідили докази у справі, надали їм належну оцінку, та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову частково.
Аргументи та доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів щодо визначеного судами першої та апеляційної інстанцій розміру аліментів, є аналогічними доводам, викладеним у апеляційній скарзі, яким судом надано належну оцінку, про що викладено відповідні мотиви у судовому рішенні. 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_6залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 15 червня 2015 року у незміненій частині та рішення Апеляційного суду м. Києва від  21 червня              2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            А. С. Олійник
 
                                                                                                                        В.О. Кузнєцов
 
                                                                                                                        Г.І. Усик