П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
9 квітня 2019 року
м. Київ
Справа № 804/8642/17(9901/502/18)
Провадження № 11-857заі18
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді-доповідача Прокопенка О. Б.,
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А.,                 Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
за участю:
секретаря судового засідання - Ключник А. Ю.,
представника відповідача - Погребняка С. П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів (далі - Комісія) про визнання протиправним і скасування рішення
за апеляційною скаргою Комісіїна рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 червня 2018 року (судді Пасічник С. С.,                   Васильєва І. А., Ханова Р.Ф., Хохуляк В. В., Юрченко В. П.),
ВСТАНОВИЛА:
14 грудня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив визнати протиправними та скасувати:
- висновок службового розслідування від 22 березня 2017 року, затверджений цього ж дня прокурором Полтавської області, щодо прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області юриста І класу ОСОБА_4;
- рішення Комісії від 15 листопада 2017 року № 264дп-17 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді догани прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області юриста І класу ОСОБА_4;
- наказ в.о. прокурора Полтавської області від 22 листопада 2017 року № 376к  щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності та оголошення догани прокурору Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області юриста І класу ОСОБА_4;
а також стягнути з Прокуратури Полтавської області на користь позивача премію за період роботи з 01 листопада 2017 року по 30 листопада 2017 року.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 28 лютого               2018 року справу за позовом ОСОБА_4 передав до Верховного Суду, який ухвалою від 30 березня 2018 позов у частині визнання протиправним та скасування рішення Комісії від 15 листопада 2017 року № 264дп-17 прийняв до провадження, у решті справу передав на розгляд до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Обґрунтовуючи протиправність оскаржуваного рішення Комісії, ОСОБА_4 вказав на недотримання відповідачем встановленого частиною дев'ятою статті 46 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон                     № 1697-VII) строку проведення перевірки наявності підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності.
Позивач також зазначив про залишення Комісією поза увагою того, що результатами таємної перевірки доброчесності позивача, розпочатої на підставі наказу в.о. прокурора Полтавської області від 21 вересня 2016 року № 132 та завершеної 10 жовтня 2016 року, не встановлено порушень у діях ОСОБА_4 антикорупційного законодавства та Закону № 1697-VII, вчинення ним або за його участі злочинів чи інших ганебних вчинків.
Крім того, ОСОБА_4 послався на те, що під час розгляду дисциплінарної скарги Прокуратури Полтавської області про вчинення позивачем дисциплінарного проступку не доведено отримання ОСОБА_4 від ОСОБА_6 станом на                       31 грудня 2015 року грошових коштів за переданий останній автомобіль, як не доведено і того, що Національним агентством з питань запобігання корупції (далі - НАЗК), до повноважень якого віднесено перевірку повноти та правильності заповнення декларацій, за наслідками вивчення матеріалів службового розслідування приймалось рішення щодо проведення повної перевірки декларації ОСОБА_4 за 2015 рік, а тому Комісія не мала законних підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності з підстав неналежного заповнення ним цієї декларації.
Позивач також вважав безпідставним висновки Комісії в оскаржуваному рішенні про порушення ОСОБА_4 під час здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 42016171090000076 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) та пункту 21 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов'язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від                          19 листопада 2012 року № 1104 (далі - Порядок № 1104), у зв'язку з непередачею вилучених під час обшуку в пункті обміну валют грошових коштів на зберігання до уповноваженого банку, оскільки зазначені грошові кошти, які не були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберегли на собі слідів злочину та не містили інших відомостей, які могли б бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, згідно зі складеним ОСОБА_4 протоколом про передачу майна на відповідальне зберігання були передані на таке зберігання їх власнику - ОСОБА_7, а в подальшому на підставі відповідного клопотання останнього були повернуті йому на підставі ухвали слідчого судді Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області.
Окрім наведеного, позивач посилався на порушення Комісією під час прийняття оскаржуваного рішення вимог частини другої статті 48 Закону № 1697-VII, адже член цього органу Погребняк С. П., який проводив перевірку та готував висновок, брав участь у голосуванні при прийнятті рішення за результатами розгляду його висновку та був присутнім під час проведення такого голосування.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 14 червня 2018 рокузадовольнив позовОСОБА_4 про визнання протиправним і скасування рішення Комісії від 15 листопада 2017 року № 264дп-17 про притягнення до дисциплінарної відповідальності у виді догани прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області юриста І класу ОСОБА_4
Скасовуючи рішення Комісії, суд першої інстанції вказав на те, що здійснення контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у тому числі щодо достовірності й повноти відомостей, зазначених суб'єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК. Оскільки НАЗК не затверджувало та не надсилало до Комісії обґрунтований висновок, який би свідчив про порушення прокурором ОСОБА_4. вимог законодавства у сфері запобігання корупції, суд вважає, що відповідач при прийнятті рішення про притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності діяв не у межах повноважень, визначених у законі.
Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, Комісія подала апеляційну скаргу, в якій, з підстав неповного з'ясування обставин справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.
Скаргу мотивовано тим, що висновок про наявність встановлених Комісією порушень щодо відображення в декларації за 2015 рік правочину щодо автомобіля BMW Х5 сам по собі не вплинув на остаточне рішення Комісії № 264дп-17 та не враховувався при обранні дисциплінарного стягнення у виді догани, оскільки Комісією не було доведено факту порушення ОСОБА_4 вимог пункту третього частини першої статті 46 Закону № 1697-VII при поданні декларації за 2015 рік щодо зазначення у декларації відомостей про наявне у нього право користування автомобілем BMW Х5, 2007 року випуску. 
При цьому підставою для притягнення прокурора ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності на підставі пункту 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII було неналежне виконанням ним службових обов'язків при здійсненні повноважень процесуального керівника у кримінальному провадженні № 42016171090000076, внесеному ним до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за частиною першою статті 199 КК.
Зокрема, прокурором ОСОБА_4. не було забезпечено виконання завдань кримінального провадження, а також не дотримано вимог статей 9, 28, 100, 110, 170, 171, 218, 234, 242 КПК, Порядку № 1104.
Проте суд, скасовуючи рішення Комісії, залишив поза увагою наведену підставу для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та не надав оцінки діям прокурора ОСОБА_4 щодо безпідставної, здійсненої всупереч вимогам КПК та згаданого Порядку, передачі майна, вилученого в ході досудового розслідування кримінального провадження, сторонній особі. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просив залишити її без задоволення.               За своїм змістом аргументи відзиву збігаються з наведеними у позовній заяві.
У судовому засіданні, яке відбулося 11 грудня 2018 року, представник Комісії та позивач підтримали, відповідно, апеляційну скаргу та відзив на неї, надали пояснення, аналогічні наведеним у зазначених процесуальних документах доводам. 
У судове засідання, яке відбулося 9 квітня 2019 року, позивач та його представник не з'явилися, про дату час і місце розгляду справи повідомлялися в установленому законом порядку. Зазначені учасники справи не повідомили суду про причини неявки у судове засідання чи про наявність потреби у відкладенні розгляду справи.
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та надані на противагу їм аргументи позивача, заслухавши доводи учасників справи, перевіривши її матеріали, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Стаття 123 Конституції України передбачає, що організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються Законом № 1697-VII.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 3 Закону № 1697-VII діяльність прокуратури ґрунтується на засадах законності, справедливості, неупередженості та об'єктивності.
За пунктом 3 частини четвертої статті 19 цього Закону прокурор зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 43 Закону № 1697-VII прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження, зокрема, з підстави невиконання чи неналежного виконання службових обов'язків.
Частиною першою статті 49 Закону № 1697-VII передбачено, що на прокурораможуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: догана; заборона на строк до одного року на переведення до органу прокуратури вищого рівня чи на призначення на вищу посаду в органі прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду (крім Генерального прокурора); звільнення з посади в органах прокуратури.
Згідно з частиною першою статті 44 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження здійснюється Комісією.
Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1697-VII дисциплінарне провадження - це процедура розгляду Комісією дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.
Статтею 46 зазначеного Закону встановлено таке:
- після відкриття дисциплінарного провадження член Комісії проводить перевірку в межах обставин, повідомлених у дисциплінарній скарзі (частина четверта); 
- під час здійснення перевірки член Комісії має право ознайомлюватися з документами, що стосуються предмета перевірки, отримувати їх копії, опитувати прокурорів та інших осіб, яким відомі обставини вчинення діяння, що має ознаки дисциплінарного проступку, отримувати за письмовим запитом від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадян, громадських об'єднань необхідну для проведення перевірки інформацію (частина шоста); 
- перевірка відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності проводиться у строк, який не перевищує двох місяців із дня реєстрації дисциплінарної скарги, а в разі неможливості завершення перевірки протягом цього строку він може бути продовжений Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією прокурорів, але не більш як на місяць (частина дев'ята);
- член Комісії за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується (частина десята). 
Частиною п'ятою статті 47 Закону № 1697-VII визначено, що розгляд висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора відбувається на засадах змагальності. На засіданні Комісії заслуховуються пояснення члена Комісії, який проводив перевірку, пояснення прокурора, стосовно якого здійснюється дисциплінарне провадження, та/або його представника і в разі необхідності інших осіб.
Рішення в дисциплінарному провадженні Комісія приймає більшістю голосів від свого загального складу (частина перша статті 48 Закону № 1697-VII).
При прийнятті рішення у дисциплінарному провадженні враховуються характер проступку, його наслідки, особа прокурора, ступінь його вини, обставини, що впливають на обрання виду дисциплінарного стягнення (частина третя вказаної статті).
У ході розгляду справи суд першої інстанції установив таке.
ОСОБА_4, 1985 року народження, працює в органах прокуратури з 2010 року, у тому числі на займаній посаді прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області - з грудня 2015 року.
2 січня 2016 року та 18 січня 2017 року ОСОБА_4 подано анкети доброчесності прокурора, в яких він підтвердив, що за час перебування на посаді прокурора, зокрема, не вчиняв дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; своєчасно та достовірно задекларував своє майно, доходи, видатки і зобов'язання фінансового характеру, а також членів своєї сім'ї у порядку, встановленому законами України «Про засади запобігання і протидії корупції», «Про запобігання корупції»; його рівень життя відповідає наявному у нього та членів його сім'ї майну й одержаним доходам; він сумлінно виконує обов'язки прокурора та неухильно дотримується Присяги працівника прокуратури.
У подальшому, на виконання листа керівника Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України  від 30 січня 2017 року № 25/2-33065-16, враховуючи наявні дані щодо факту можливих протиправних дій прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_4, а саме: подання недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та вчинення грубих порушень кримінального процесуального законодавства під час здійснення процесуального керівництва, наказом прокурора Полтавської області від 6 лютого 2017 року № 23 призначено службове розслідування з вказаних питань.
За результатами проведення службового розслідування складено висновок, затверджений 22 березня 2017 року прокурором Полтавської області                 Кармазіним М. А., яким встановлено, що відомості щодо подання прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік та грубе порушення вимог кримінального процесуального законодавства під час здійснення процесуального керівництва у кримінальних провадженнях № 42016170090000076 та                                    № 12015170110001590 підтвердились, що свідчить про недостовірність тверджень, поданих ОСОБА_4 в анкетах доброчесності прокурора, та зазначено про допущення позивачем грубого порушення вимог КПК під час здійснення процесуального керівництва у кримінальних провадженнях № 42016170090000076 та № 12015170110001590, Закону № 1697-VII, Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року, в зв'язку з чим він заслуговує на притягнення до дисциплінарної відповідальності на підставі пунктів 1, 4, 5 частини першої статті 43 Закону № 1697-VII, пункту 15 Порядку проведення таємної перевірки доброчесності прокурорів в органах прокуратури України, затвердженого наказом Генерального прокурора України від 16 червня 2016 року № 205.
Також з урахуванням того, що у ході службового розслідування встановлені факти подання ОСОБА_4 недостовірних даних у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік та можливого одержання неправомірної вигоди при здійсненні процесуального керівництва у кримінальних провадженнях № 42016170090000076 та                                   № 12015170110001590, - вказано про необхідність направлення матеріалів службового розслідування до Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України для прийняття рішення в порядку статті 214 КПК.
Листом від 23 березня 2017 року № 11-362вих-17 копії матеріалів службового розслідування відносно позивача Прокуратурою Полтавської області направлено до Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України та НАЗК.
27 червня 2017 року до Комісії від прокурора Полтавської області надійшла дисциплінарна скарга від 21 червня 2017 року за № 11-668вих-17 про вчинення прокурором (прокурорами) дисциплінарного проступку (дисциплінарна скарга), в якій, з посиланням на встановлені вищевказаним висновком службового розслідування обставини подання прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 недостовірних відомостей у декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік та грубе порушення вимог кримінального процесуального законодавства під час здійснення процесуального керівництва у кримінальних провадженнях                № 42016170090000076 та № 12015170110001590, зазначено про вчинення останнім дисциплінарного проступку, передбаченого пунктами 1, 5 та 6 частини 1 статті 43 Закону № 1697-VII (невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків; вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; грубе порушення правил прокурорської етики).
Автоматизованою системою розподілу дисциплінарних скарг для вирішення питання про відкриття дисциплінарного провадження дисциплінарна скарга                      18 липня 2017 року розподілена члену Комісії Погребняку С. П., який своїм рішенням від 31 липня 2017 року відкрив дисциплінарне провадження щодо прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_4
У межах здійснення перевірки підстав для притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності членом Комісії Погребняком С. П., зокрема, направлено до Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України та НАЗК запити від 20 липня 2017 року № 11/2/4-12дс-17-119вих-17 та № 11/2/4-12дс-17-109вих-17 відповідно з проханням повідомити про прийняті за результатами розгляду надісланих прокуратурою Полтавської області матеріалів службового розслідування рішення.
У відповідь на вказаний запит Генеральна інспекція Генеральної прокуратури України надіслала копії матеріалів здійснюваного нею службового розслідування, а також повідомила, що відділом з розслідування кримінальних правопорушень, вчинених прокурорами та працівниками органів прокуратури, слідчого управління Генеральної інспекції Генеральної прокуратури України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42017000000001076 за ознаками злочину, передбаченого статтею 366-1 («Декларування недостовірної інформації») Кримінального кодексу України, за фактом подання ОСОБА_4 недостовірних відомостей до декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік (лист від 31 липня 2017 року № 25/1/1-211вих.-17).
Відповіді на запит чи висновку НАЗК про порушення прокурором ОСОБА_4. вимог законодавства у сфері запобігання корупції не надано.
Рішенням Комісії  від 13 вересня 2017 року № 107дп-17 за клопотанням її члена ПогребнякаС. П. відповідно до частини 9 статті 46 Закону №1697-VII строк проведення перевірки відомостей про наявність підстав для притягнення прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності продовжено на один місяць до 27 вересня                2017 року.
Генеральна інспекція Генеральної прокуратури України листом від 12 жовтня              2017 року за №25/1/1-264вих-17 повідомила члена Комісії Погребняка С. П. про те, що нею здійснюється подальше досудове розслідування у кримінальному провадженні № 42016000000002638 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 368 Кримінального кодексу України за фактами вимагання працівником Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 під час здійснення процесуального керівництва неправомірної вигоди, а також зазначила, що доводи, наведені в дисциплінарній скарзі прокурора Полтавської області, про вчинення ОСОБА_4 дисциплінарного проступку та порушення вимог кримінального процесуального закону під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні № 42016171090000076 підтверджуються матеріалами кримінального провадження № 42016000000002638.
За результатами перевірки 24 жовтня 2017 року членом Комісії Погребняком С. П. складено висновок № 11/2/4-12дс-58дп17, яким встановлено вчинення позивачем дисциплінарного проступку та запропоновано притягнути його до дисциплінарної відповідальності у виді догани.
За наслідками розгляду зазначеного висновку Комісією на засіданні 15 листопада 2017 року прийнято рішення № 264дп-17, яким прокурора Кременчуцької місцевої прокуратури Полтавської області ОСОБА_4 притягнуто до дисциплінарної відповідальності й накладено на нього дисциплінарне стягнення у виді догани за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 43 Закону № 1697-VII (невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків).
Надаючи оцінку спірному рішенню, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що визначальним у вирішенні цього спору є встановлення обставин щодо наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку. 
Як убачається з оскаржуваного рішення, однією з підстав для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання ним службових обов'язків стали висновки Комісії про порушення ОСОБА_4 при поданні декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2015 рік вимог статей 45, 46 Закону України                     від 14 жовтня 2014 року № 1700-VІІ «Про запобігання корупції» (далі - Закон                   № 1700-VІІ), статті 19 Закону № 1697-VII, які зобов'язують кожного працівника прокуратури неухильно дотримуватись обмежень, передбачених антикорупційним законодавством.
Велика Палата зауважує, що Комісія є колегіальним органом, що відповідно до повноважень, передбачених Законом № 1697-VІІ, визначає рівень фахової підготовки осіб, які виявили намір зайняти посаду прокурора, та вирішує питання щодо дисциплінарної відповідальності, переведення та звільнення прокурорів з посади. Порядок роботи Комісії визначається положенням, прийнятим всеукраїнською конференцією прокурорів (частини перша, третя статті 73 Закону № 1697-VІІ).
Частиною першою статті 4 Закону № 1700-VІІ встановлено, що НАЗК є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 11 Закону № 1700-VІІ до повноважень НАЗК належить, зокрема, здійснення в порядку, визначеному цим Законом, контролю та перевірки декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зберігання та оприлюднення таких декларацій, проведення моніторингу способу життя осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Відповідно до частини другої статті 49 Закону № 1700-VІІ державні органи, органи влади Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, а також юридичні особи публічного права зобов'язані перевіряти факт подання суб'єктами декларування, які в них працюють (працювали або входять чи входили до складу утвореної  в органі  конкурсної  комісії, до складу  Громадської ради  доброчесності, відповідних громадських рад, рад громадського контролю, утворених при державних органах), відповідно до цього Закону декларацій та повідомляти НАЗК про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій у визначеному ним порядку.
Частиною першою статті 50 Закону № 1700-VІІ передбачено, що повна перевірка декларації полягає у з'ясуванні достовірності задекларованих відомостей, точності оцінки задекларованих активів, перевірці на наявність конфлікту інтересів та ознак незаконного збагачення і може здійснюватися у період здійснення суб'єктом декларування діяльності, пов'язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, а також протягом трьох років після припинення такої діяльності; обов'язковій повній перевірці підлягають декларації службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, суб'єктів декларування, які займають посади, пов'язані з високим рівнем корупційних ризиків, перелік яких затверджується НАЗК; обов'язковій повній перевірці також підлягають декларації, подані іншими суб'єктами декларування, у разі виявлення у них невідповідностей за результатами логічного та арифметичного контролю; НАЗК проводить повну перевірку декларації, а також самостійно проводить повну перевірку інформації, яка підлягає відображенню в декларації, щодо членів сім'ї суб'єкта декларування у випадках, передбачених частиною сьомою статті 46 цього Закону.
Відповідно до абзацу п'ятого частини першої статті 50 Закону № 1700-VІІ НАЗК проводить перевірку декларації на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, із засобів масової інформації та інших джерел, про можливе відображення у декларації недостовірних відомостей.
Згідно із частиною другою цієї статті у разі встановлення за результатами повної перевірки декларації відображення у декларації недостовірних відомостей НАЗК письмово повідомляє про це керівника відповідного державного органу, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх апарату, юридичної особи публічного права, в якому працює відповідний суб'єкт декларування, та спеціально уповноважені суб'єкти у сфері протидії корупції. 
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що здійснення контролю та перевірки декларацій, у тому числі повноти й достовірності відомостей, зазначених суб'єктом декларування у декларації, належить до виключної компетенції НАЗК. Здійснення контролю та перевірки декларацій до компетенції Комісії не входить. 
За таких обставин Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду про те, що рішення Комісії про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог статті 46 Закону № 1700-VІІ ухвалено поза межами повноважень Комісії, визначених у законі, адже, як було згадано вище, НАЗК у передбаченому законом порядку не надала висновку, який би свідчив про порушення прокурором               ОСОБА_4. вимог Закону № 1700-VІІ та слугував би доказом його вини у вчиненні правопорушення, пов'язаного з корупцією. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року (справа № 800/433/17).
Водночас Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у зв'язку з наведеним достатніх підстав для скасування оскаржуваного рішення Комісії про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, оскільки ґрунтується на неповному з'ясуванні судом усіх обставин, які мають значення для вирішення питання щодо наявності в діях позивача ознак дисциплінарного проступку, за який його притягнуто до дисциплінарної відповідальності, адже передумовою для такої відповідальності, крім правопорушення, пов'язаного з корупцією, стали також порушення вимог кримінального процесуального законодавства, допущені ОСОБА_4 під час здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 42016171090000076, внесеному ним до ЄРДР за частиною першою статті 199 КК, які були кваліфіковані відповідачем за пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VІІ як неналежне виконання службових обов'язків.
Так, у ході дисциплінарного провадження (підтверджується матеріалами справи) встановлено, що під час здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 42016171090000076                    ОСОБА_4 не передавались на зберігання до уповноваженого банку кошти, вилучені під час проведення 7 липня 2016 року обшуку пункту обміну валют за адресою: м. Кременчук, вул. Першотравнева, 36/8. 
Про це свідчить протокол передачі майна на відповідальне зберігання від 15 липня 2016 року, складений прокурором Кременчуцької місцевої прокуратури                 ОСОБА_4, відповідно до якого майно (у тому числі кошти), вилучені під час проведення 7 липня 2016 року обшуку за адресою: м. Кременчук, вул. Першотравнева, 36/8 по кримінальному провадженню № 42016171090000076 від 25 травня 2016 року, були передані на відповідальне зберігання ОСОБА_7 
Відповідно до частини другої статті 100 КПК речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов'язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку,визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 21 Порядку № 1104 речові докази у вигляді готівки у національній валюті України або іноземній валюті передаються для зберігання уповноваженому банку, що обслуговує орган, у складі якого функціонує слідчий підрозділ (далі - уповноважений банк). У разі, коли готівка у національній валюті України чи іноземній валюті не містить слідів кримінального правопорушення, валютні кошти зараховуються на спеціально визначені для цієї мети депозитні рахунки уповноваженого банку.
Позивач, обґрунтовуючи недопущення ним порушень, посилається на те, що він діяв на підставі пункту 1 частини шостої статті 100 КПК, відповідно до якого речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню, повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.
Ця норма поширює свою дію на два види речових доказів: 1) речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю; 2) речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню. 
Тому ВеликаПалата Верховного Суду погоджується з висновками Комісії про те, що оскільки грошові кошти, а також інше майно, вилучене 7 липня 2016 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1, не є речовими доказами, що підпадають під дію частини шостої статті 100 КПК, то ОСОБА_4 мав керуватися частиною другою статті 100 цього Кодексу та пунктом 21 Порядку № 1104, але цей обов'язок, який слід охарактеризувати як службовий, не був ним виконаний. 
За таких обставин Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими висновки Комісії про те, що наведені порушення ОСОБА_4 частини другої статті 100 КПК та пункту 21 Порядку № 1104 слід кваліфікувати як передбачений пунктом 1 частини першої статті 43 Закону № 1697-VІІ дисциплінарний проступок, а саме -  неналежне виконання службових обов'язків. При прийняті оскаржуваного рішення Комісією враховано характер порушень, допущених прокурором ОСОБА_4., їх наслідки, особа прокурора та умисний ступінь його вини, та обґрунтовано обрано такий вид дисциплінарного стягнення як догана.
Доводи позивача про порушення Комісією частини другої статті 48 Закону                      № 1697-VII спростовуються відомостями, що містяться в протоколі засідання Комісії від 15 листопада 2017 року, згідно з якими член цього органу                    Погребняк С. П., який проводив перевірку та готував висновок про наявність дисциплінарного проступку прокурора в діях ОСОБА_4, не брав участі у голосуванні при прийнятті Комісією оскаржуваного рішення.
Зважаючи на доведеність обставин, що стали наслідком притягнення прокурора ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за неналежне виконання ним службових обов'язків під час здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні                               № 42016171090000076, ВеликаПалата Верховного Суду не вбачає підстав для визнанняпротиправним і скасування рішення Комісії від 15 листопада 2017 року  № 264дп-17. Аргументи позивача про відсутність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності не спростовують висновків Комісії про вчинення ним зазначеного дисциплінарного проступку.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За приписами пункту 1 частини першої статті 317 КАС підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Оскільки висновки суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного рішення Комісії про притягнення ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальностіта наявність підстав для скасування цього рішення ґрунтуються на неповному з'ясуванні обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення, апеляційна скарга Комісії підлягає задоволенню, а рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 червня 2018 року - скасуванню з ухваленням нового - про відмову в задоволенні позову.
Керуючись статтями 243, 310, 315, 317, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів задовольнити.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від                       14 червня 2018 року скасуватита ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів про визнання протиправним і скасування рішення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий суддя-доповідач | О. Б. Прокопенко
Судді:                                           Н. О. Антонюк | Н. П. Лященко |
С. В. Бакуліна | Л. І. Рогач |
В. В. Британчук | І. В. Саприкіна |
Д. А. Гудима | О. М. Ситнік |
В. І. Данішевська | О. С. Ткачук |
О. С. Золотніков | В. Ю. Уркевич |
О. Р. Кібенко | О. Г. Яновська |
Л. М. Лобойко | |