Постанова
Іменем України
 
03 квітня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 127/3862/16-ц
провадження № 61-15761св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., СімоненкоВ. М.,
Штелик С. П.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2016 року у складі судді Романюк Л. Ф., народних засідателів: Гнатик В. В., Савчук Г. Л. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2017 року у складі колегії суддів: Шемети Т. М., 
Зайцева А. Ю., Панасюка О. С.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_7,
заінтересова особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Вінницької міської ради,
фізична особа, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною - ОСОБА_4
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
У лютому 2016 року ОСОБА_7 звернулась до суду із заявою про визнання ОСОБА_4 недієздатним.
 
Позовна заява мотивована тим, що її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно довідки МСЕК № 079199 серії АА від 04 листопада 1996 року є інвалідом 3 групи з дитинства безтерміново з діагнозом: віддалені наслідки перенесеної нейроінфекції, психоорганічний синдром помірно виражений з інтелектуальним зниженням. У 2006 році ОСОБА_4 отримав важку черепно мозкову травму, довгий час лікувався, була проведена трепанація черепа, в 
2013 році знову отримав черепно мозкову травму, повторно було проведено трепанацію черепа. З того часу його поведінка кардинально змінилась, почастішали напади судом, він став агресивним, не орієнтується в часі і місці перебування, йому притаманні різкі зміни настрою, неадекватне ставлення до оточуючих, крім того зловживає психотропними засобами. Також зазначала, що згідно виписки з історії хвороби від 19 серпня 2014 рок у№ 8992 ОСОБА_4 встановлено діагноз: гострий період закритої черепно мозкової травми, забій головного мозку із масивним травматичним субарахноідальним крововиливом, закритий перелом кісток носу із незначним зміщенням, ускладнення: правосторонній геміпарез. Вказувала, що її син ОСОБА_4 своєю поведінкою може спричинити шкоду як собі, так і оточуючим людям.
 
У зв'язку з викладеним позивач просила визнати ОСОБА_4 недієздатним та встановити над ним опіку, а її призначити його опікуном.
 
КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 
2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2017 року, заяву ОСОБА_7 задоволено. 
Визнано недієздатним ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця м.Вінниці.
 
Судові рішення мотивовані тим, що заявник є матір'ю ОСОБА_4, останній згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 06 травня 2016 року № 137 страждає на стійке хронічне душевне захворювання у вигляді маячного (шизофреноподібного) розладу органічного походження змішаного (травматичного, нейроінфекційного) ґенезу. Внаслідок свого захворювання ОСОБА_4 позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними та потребує опіки.
 
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
 
У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуальногоправа, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що в оскаржуваних судових рішеннях не зазначено жодних об'єктивних та підтверджених обставин, які б свідчили, що він не усвідомлює значення своїх дій та не може ними керувати. Зазначає, що єдиним доказом визнання його недієздатним є висновок судово-психіатричної експертизи від 06 травня 2016 року № 137, однак він не може бути взятий до уваги, оскільки під час апеляційного перегляду цієї справи у апеляційного суду виникли сумніви щодо його повноти та правильності, тому у справі було призначено повторну експертизу, яка не була проведена. У зв'язку з цим скаржник вважає, що в матеріалах справи відсутній об'єктивний та обґрунтований висновок судово-психіатричної експертизи щодо встановлення щодо недієздатності, який згідно статті 145 ЦПК України є обов'язковим під час розгляду даної категорії справ. Також вказує, що в порушення вимог частини другої статті 239 ЦПК України суд апеляційної інстанції не забезпечив примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу, оскільки повторну експертизу не було проведено через неявку особи, стосовно якої вирішувалося питання про визнання її недієздатною. Зазначає, що суди обох інстанцій в порушення вимог частини першої статті 241 ЦПК України 2004 року, визнаючи його недієздатним, не вирішили питання щодо встановлення йому опіки та призначення опікуна. 
 
АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Суди встановили, що ОСОБА_4 є сином ОСОБА_7, яка є заявником у справі (а. с. 10).

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи від 06 травня 
2016 року № 137 ОСОБА_4 страждає на стійке хронічне душевне захворювання у вигляді маячного (шизофреноподібного) розладу органічного походження змішаного (травматичного, нейроінфекційного) ґенезу. Внаслідок свого захворювання ОСОБА_4 позбавлений здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_4 потребує опіки (а. с. 34-36).
 
Розгляд справ про визнання фізичної особи недієздатною здійснюється судом у порядку окремого провадження, визначеному цивільним процесуальним законом.
 
Згідно із частинами третьою, четвертою статті 235 ЦПК України 
2004 року справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.
 
Відповідно до статті 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Частина друга зазначеної статті передбачає, що порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.
 
Справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника та представника органу опіки та піклування. Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом з урахуванням стану її здоров'я (частина перша статті 240 ЦПК України 2004 року).
 
Відповідно до статті 239 ЦПК України 2004 року суд за наявності достатніх даних про психічний розлад фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її цивільної дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу.
 
За змістом положень статтей 143, 144 ЦПК України 2004 року для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі, і експертиза призначається ухвалою суду.
 
Судом апеляційної інстанції було призначено проведення повторної судово-психіатричної експертизи стосовно ОСОБА_4 з тих підстав, що вперше судово-психіатричну експертизу було проведено з порушеннями, які викликали у апеляційного суду сумніви щодо правильності та повноти висновку експертів від 06 травня 2016 року № 137, зокрема: експертів, які проводили судово-психіатричну експертизу, судом першої інстанції не було попереджено про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку; членами експертної комісії не було досліджено історії хвороби ОСОБА_4 за 2006 рік; з висновку експертизи вбачається, що клінічне обстеження ОСОБА_4 було проведено 06 травня 2016 року у судово-психіатричному відділенні № 9, однак допитані в судовому засіданні експерти та заявник ОСОБА_7 вказали, що клінічне обстеження особи було проведено за місцем його проживання.
 
Однак повторна судово-психіатрична експертиза проведена не була, оскільки згідно повідомлень Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 
ОСОБА_4 на неодноразові їх виклики (03 квітня, 20 квітня, 11 травня, 
01 червня 2017 року) на обстеження в судове відділення не з'являвся, про що неодноразово було повідомлено суд апеляційної інстанції.
 
У порушення вимог частини другої статті 239 ЦПК України 2004 року апеляційний суд, ставлячи під сумнів проведений судом першої інстанції висновок судово-психіатричної експертизи від 06 травня 2016 року № 137 стосовного дієздатності ОСОБА_4, не вирішив питання про його примусове направлення на стаціонарну судово-психіатричну експертизу.
 
Також слід зазначити, що над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка (частина перша статті 41 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 241 ЦПК України 2004 року суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклувальника або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.
 
Зі змісту заяви ОСОБА_7 про визнання її сина недієздатним вбачається, що вона просила визнати її сина недієздатним та встановити над ним опіку, а її призначити опікуном.
 
Однак задовольняючи заяву ОСОБА_7 про визнання її сина недієздатним, суд першої інстанції на вказані положення законодавства уваги не звернув та не вирішив питання про встановлення над ним опіки та призначення йому опікуна як недієздатному.
 
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи рішення суду першої інстанції, на вказані порушення уваги не звернув та не врахував, що встановлення опіки підопічним провадиться в одному провадженні з визнанням його недієздатним, прізвище особи опікуна обов'язково має бути зазначене в резолютивній частині рішення
 
Таким чином, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи апеляційним судом не встановлені, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Оскільки оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалена з порушенням норм процесуального права, відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України така підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.
 
Ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 05 липня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді | В. С. Висоцька   А. О. Лесько   С. Ю. Мартєв   В. М. Сімоненко   С. П. Штелик