ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2019 року 
м. Київ

Справа №  912/3648/17 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Пількова К. М.,
секретар судового засідання - Овчарик В. М.,
за участю представників:
позивача - Єремійчука С. П. (особисто), Гулія А. В. (адвокат, ордер),
відповідача - не з'явився,
третьої особи-1 - не з'явився,
третьої особи-2 - не з'явився,
розглянув касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Єремійчука Станіслава Петровича
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2019 (судді: Дармін М. О. (головуючий), Іванов О. Г., Антонік С. Г.) у справі
за позовом фізичної особи - підприємця Єремійчука Станіслава Петровича
до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача:
1) Олександрійська районна державна адміністрація Кіровоградської області, 
2) Щасливська сільська рада Олександрійського району Кіровоградської області,
про визнання поновленим договору, визнання укладеною додаткової угоди.
Короткий зміст і підстави позовних вимог 
1. У грудні 2017 року фізична особа - підприємець (далі - ФОП) Єремійчук С.  П. звернувся до господарського суду з позовною заявою (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) про визнання поновленим на той же строк і на тих самих умовах договору оренди землі (далі - договір оренди), укладеного між ФОП Єремійчуком С. П. та Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області від 01.11.2007 (державна реєстрація у Кіровоградській філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру" (далі - ДП "Центр ДЗК"), про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21.11.2007 за № 11), зі змінами від 01.02.2009 (державна реєстрація у Кіровоградській філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21.07.2010 за №  041038000014) та змінами від 25.09.2012 (державна реєстрація в управлінні Держкомзему в Олександрійському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.10.2012 №  352030004004590), загальною площею 20,0 га, кадастровий номер 3520386700:02:000:9032, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Щасливської сільської ради Олександрійського району; а також укладеною між Головним управлінням Держгеокадастру у Кіровоградській області та ФОП Єремійчуком С. П. додаткову угоду до договору оренди на умовах проекту додаткової угоди у редакції, викладеній у резолютивній частині позовної заяви.
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в установлений частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" строк відповідач не повідомив позивачеві про заперечення у поновленні договору оренди, однак додаткову угоду, яку йому направив позивач, не підписав.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій 
3. Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 01.02.2018 (суддя Кабакова В.  Г.) позов задоволено повністю.
4. Рішення аргументовано відсутністю доказів прийняття відповідачем рішення про заперечення у поновленні договору та належним виконанням позивачем вимог статті 33 Закону України "Про оренду землі" щодо поновлення спірного договору про оренду землі.
5. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2019 рішення скасовано, прийнято нове рішення, яким відмовлено у позові.
6. Постанову аргументовано тим, що орендодавець протягом строку, встановленого частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", заперечив у поновленні позивачеві договору оренди, тому права на укладення додаткової угоди в порядку частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" у позивача не виникло, а отже це право не могло бути порушено.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. У касаційній скарзі ФОП Єремійчук С.  П. просить скасувати постанову апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
8. В обґрунтування вимог, викладених у касаційній скарзі, скаржник зазначає про неправильне застосування положень статей 252, 254 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), наголошує, що строк дії договору за узгодженими сторонами умовами становить 5 років, отже суд апеляційної інстанції неправильно визначив період дії договору.
Узагальнені доводи інших учасників справи
9. Відзиву на касаційну скаргу від відповідача і третіх осіб до суду не надійшло.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
10. 01.11.2007 між ФОП Єремійчуком С. П. (орендар) та Олександрійською районною державною адміністрацією Кіровоградської області (орендодавець) укладено договір оренди (далі - договір оренди), за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 20,0 га, кадастровий номер 3520386700:02:000:9032, розташовану на території Щасливської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (далі - земельна ділянка).
11. 21.11.2007 зазначену земельну ділянку за актом приймання-передачі передано в натурі ФОП Єремійчуку С. П. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
12. 01.02.2009 до договору оренди внесено зміни, відповідно до яких розмір орендної плати встановлено на рівні 3 % нормативної грошової оцінки землі, які (зміни) зареєстровано у Олександрійському районному відділі Кіровоградської філії ДП "Центр ДЗК", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 21.07.2010 за №  041038000014. 
13. 25.09.2012 до договору оренди внесено зміни, згідно з якими пункт 7 викладено у такій редакції: "Договір укладено на 5 років з моменту державної реєстрації змін до нього і діє по 21 листопада 2017 року. Після закінчення строку дії договору орендар має право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавцю про намір продовжити його дію". Також відповідно до цих змін визначено розмір орендної плати на рівні 4 % нормативної грошової оцінки землі. Наведені зміни зареєстровано в управлінні Держкомзему в Олександрійському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19.10.2012 за № 352030004004590.
14. 15.09.2017 позивач звернувся до відповідача із листом-повідомленням про намір скористатися переважним правом на поновлення договору оренди землі на новий строк, до якого було додано проект відповідної додаткової угоди з пропозицією поновити договір на той самий строк і на тих самих умовах. Зазначений лист з додатком направлено відповідачу 15.09.2017, про що свідчать опис вкладення до цінного листа та фіскальний чек.
15. Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області у листі-повідомленні від 05.10.2017 № Є-19007/0-13009/0/6-17 поінформувало позивача про прийняте рішення щодо заперечення у поновленні договору оренди.
16. 17.10.2017 позивач направив Головному управлінню Держгеокадастру у Кіровоградській області проект додаткової угоди про поновлення договору оренди на підставі частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" (цей лист відповідач отримав 17.11.2017).
17. У Листах-повідомленнях від 04.12.2017 № Є-22313/0-15958/0/6-17; від 07.12.2017 № 31-11-0.63-10878/2-17 і від 11.12.2017 № Є-22313/0-16384/0/6-17 Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області заперечило щодо поновлення позивачеві договору оренди.
Так, за змістом абзацу 1 листа-повідомлення від 07.12.2017 № 31-11-0.63-10878/2-17 Головне управління Держгеокадстру у Кіровоградській області, керуючись Положенням "Про Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області", статтею 122 Земельного кодексу України, частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" повідомило орендареві про прийняте рішення щодо заперечення у поновлені договору оренди землі.
Позиція Верховного Суду
18. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
19. За змістом частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. 
20. Законом України "Про оренду землі" визначено умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі, а статтею 13 передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
21. Статтею 33 Закону України "Про оренду землі" регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами за умови дотримання порядку, визначеного частинами 2- 5 цієї норми, так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).
22. Отже, стаття 33 Закону України "Про оренду землі" містить дві різні правові конструкції, а зміст права, підстави та обставини для захисту переважного права орендаря, яке виникає відповідно до частин 1- 5 зазначеної статті, не є тотожними змісту та підставам захисту його права, яке виникає згідно з частиною 6 цієї норми.
23. Як установлено господарським судом і підтверджено матеріалами справи орендар як до закінчення строку дії договору, так і після закінчення цього строку звертався до орендодавця з листами про поновлення договору оренди, до яких було додано додаткові угоди.
24. Частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).
25. Суть поновлення договору оренди за змістом частини 6 статті 33 зазначеного Закону полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв'язку з належним виконанням договору оренди землі.
26. У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. Щодо прав і обов'язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.
27. Конструкція частини 6 статті 33 зазначеного Закону обумовлює відсутність письмового повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди, тобто вирішальне значення для поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах має сам лише факт заперечення орендодавця у поновленні договору, без будь-якого його обґрунтування.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 29.11.2018 у справі № 912/1712/17, від 18.12.2018 у справі № 912/1600/17, від 18.12.2018 у справі № 912/1713/17.
28. За змістом частини 6 статті 33 Закону України "Про оренду землі" у цьому випадку укладання додаткової угоди про поновлення договору оренди землі здійснюється із: власником земельної ділянки (щодо земель приватної власності); уповноваженим керівником органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування без прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної або комунальної власності).
29. З огляду на викладене колегія суддів погоджується з судом апеляційної інстанції щодо помилковості тлумачення судом першої інстанції норм матеріального права в частині того, що листи-повідомлення від 05.10.2017 № Є-19007/0-13009/0/6-17 та від 07.12.2017 № 31-11-0.63-10878/2-17 не є рішеннями Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про заперечення та носять суто інформаційних характер.
30. Так, із матеріалів справи вбачається, що орендодавець повідомив орендареві про заперечення у поновленні договору оренди (лист-повідомлення від 07.12.2017 №  31-11-0.63-10878/2-17, згідно з фіскальним чеком та описом вкладення до цінного листа направлений позивачеві 08.12.2017).
31. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина 1 статті 252 ЦК України).
Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).
32. Пункт 7 договору оренди відповідно до внесених до нього змін від 25.09.2012 викладено у такій редакції: "Договір укладено на 5 років з моменту державної реєстрації змін до нього і діє по 21.11.2017", тобто визначена сторонами умова об'єднує як календарну дату (21.11.2017), так і подію, з настання якої пов'язано початок обрахування 5 річного строку (державна реєстрація змін - 19.10.2012).
Таким чином, колегія суддів вважає, що сторони неоднозначно визначили строк дії договору, однак суд касаційної інстанції не може прийняти до уваги і здійснити перевірку доводів позивача про закінчення строку дії договору 19.10.2017, викладених у касаційній скарзі, оскільки достовірне з'ясування фактичних обставин справи виходить за межі повноважень касаційної інстанції, передбачених статтею 300 ГПК України, та має бути проведено в ході нового розгляду справи.
33.           Відповідно до частини 5 статті 236 ГПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. За змістом частини 1, 2 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
34. Переглядаючи рішення місцевого господарського суду, поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося дослідження та надання правової оцінки обставинам справи щодо дійсних намірів сторін під час узгодження строку дії договору з урахуванням листів Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційний суд не розглянув всебічно, повно, об'єктивно у судовому процесі всіх обставин справи у сукупності; не дослідив зібраних у справі доказів, неналежним чином здійснив оцінку правовідносин, що склалися між сторонами.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
35. Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
36. Надаючи правову кваліфікацію доказам, поданим сторонами, з урахуванням фактичних і правових підстав і вимог позову та заперечень на них, апеляційний суди дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, як наслідок, оскаржувану постанову ухвалено із порушенням норм процесуального права.
37. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази. 
38. Оскільки передбачені статтею 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції не надають йому права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, постановлену у цій справі постанову необхідно скасувати, а справу передати на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.
39. Під час нового розгляду справи апеляційному господарському суду слід урахувати наведене, дослідити та об'єктивно оцінити аргументи учасників справи і всі зібрані у справі докази в їх сукупності, всебічно і повно з'ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.
Щодо судових витрат
40. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не  здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України).
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу фізичної особи - підприємця Єремійчука Станіслава Петровича задовольнити частково.
Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2019 у справі №  912/3648/17 скасувати.
Справу передати на новий розгляд до Центрального апеляційного господарського суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                          Ю. Я. Чумак

Судді                                                                                                    Т. Б. Дроботова

                                                                                                    К. М. Пільков