Постанова
Іменем України
 
27 березня 2019 року
м. Київ
 
справа № 761/22804/15-ц
провадження № 61-2584св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),
суддів: Журавель В. І., Курило В. П., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
заявник - акціонерного товариства «Догуш Іншаат ве Тіджарет А. Ш.» (Dogus Insaat ve Ticaret A. S.),
заінтересована особа - державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», яка підписана представником Стоян Мариною Миколаївною, на постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року у складі колегії суддів: Кравець В. А., Мазурик О. Ф., Махлай Л. Д., у справі за заявою Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року по справі за клопотанням акціонерного товариства «Догуш Іншаат ве Тіджарет А. Ш.» (Dogus Insaat ve Ticaret A. S.), заінтересована особа - Державне територіально-галузеве об'єднання «Південно-Західна залізниця», про надання дозволу на примусове виконання Остаточного рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06 вересня 2013 року у справі № 17208/GZ/MHM,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2015 року АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» в особі представника Ільяшова О. В. звернулося до суду з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання в Україні остаточного арбітражного рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06 вересня 2013 року у справі за позовом АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» до ДТГО «Південно-Західна залізниця» про стягнення заборгованості в сумі: 23 437 743,97 доларів США основної заборгованості; 3% річних від суми 20 059 120,00 доларів США у розмірі 1 079 895,09 доларів США; витрат на арбітраж в розмірі - 609 000 доларів США; юридичні та інші витрати в розмірі - 13 373 доларів США, 352 086,70 Євро, 75 845,74 фунтів стерлінгів, 1 991 758,40 швейцарських франків та 55 005 грн.
 
Під час розгляду справи судом, із урахуванням остаточного рішення іноземного суду, представником позивача було збільшено суму 3% річних від суми - 20 059 120 доларів США основної заборгованості до розміру, який станом на 16 вересня 2015 року становив - 1 221 682,84 доларів США.
 
В обґрунтування поданого клопотання представник стягувача вказував, що арбітражне рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06 вересня 2013 року про стягнення заборгованості набрало законної сили та є остаточним, а тому просив суд визнати таке рішення та надати дозвіл на його примусове виконання на території України. Вказане рішення оскаржувалось боржником до Федерального суду Швейцарії у порядку розгляду цивільних справ у зв'язку із звинуваченням Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати у порушенні процедурного публічного порядку Швейцарії. Федеральним судом Швейцарії вказані посилання боржника визнано безпідставними та рішенням від 27 травня 2014 року апеляційну скаргу боржника було відхилено, а рішення Арбітражного суду від 06 вересня 2013 року залишено в силі.
 
Необхідність визнання вказаного рішення іноземного суду в Україні представник стягувача обґрунтував наявністю Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень, що укладена в м. Нью-Йорк в 1958 році та ратифікована Указом Президії Верховної ради УРСР 22 серпня 1960 року із посиланням на те, що Україна застосовуватиме її на умовах взаємності. Швейцарія, де було постановлене вказане рішення, також є учасником Нью-Йоркської конвенції. 
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року клопотання представника акціонерного товариства «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» (Dogus Insaat ve Ticaret A. S.) (далі - АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А. Ш.») про надання дозволу на примусове виконання в Україні остаточного арбітражного рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06 вересня 2013 року про стягнення заборгованості задоволено. 
 
Визнано та надано дозвіл на примусове виконання на території України остаточного арбітражного рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06 вересня 2013 року у справі №17208/GZ/MHM; видано виконавчий лист про стягнення з державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» (далі - ДТГО «Південно-західна залізниця») на користь АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А. Ш.» заборгованості в розмірі - 23 437 743,97 доларів США; суму у розмірі 3% річних від суми 20 059 120 доларів США основної заборгованості, яка станом на 16 вересня 2015 року становить - 1 221 682,84 доларів США, а також витрати на арбітраж у розмірі - 609 000 доларів США, юридичні та інші витрати в розмірі - 13 373 доларів США, а всього сума в доларах США становить - 25 281 799,81 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 16 вересня 2015 року становить - 556 153 203,70 грн; 352 086,70 євро, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 16 вересня 2015 року становить - 8 767 635,89 грн, 75 845,74 фунтів стерлінгів, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 16 вересня 2015 року становить - 2 571 065,53 грн; 1 991 758,40 швейцарських франків, що згідно офіційного курсу Національного Банку України станом на 16 вересня 2015 року становить - 45 208 836,55 грн та 55 005 грн, а всього в розмірі - 612 755 746,50 грн.
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 серпня 2016 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року залишено без змін.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 грудня 2016 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 31 серпня 2016 року залишено без змін.
 
У липні 2017 року ДТГО «Південно-Західна залізниця» подано заяву про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.
 
Заяву обґрунтовано тим, що 17 травня 2017 року господарським судом м. Києва ухвалено рішення у справі № 910/2589/17, яким визнано недійсним пункт 13.2 Договору № ПЗ/ДН-6-0415 від 14 листопада 2004 року, укладеного між ДТГО «ПЗЗ» та АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.). Саме вказаним пунктом було передбачено можливість звернення за вирішенням спірних питань цього договору до іноземного (третейського) арбітражного суду. Рішення набрало законної сили. Оскільки вказана обставина встановлена рішенням суду, вона не підлягає доказуванню та з моменту визнання недійсним зазначеного пункту договору відсутні підстави для задоволення клопотання АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.) про надання дозволу на примусове виконання Остаточного рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06 вересня 2013 року у справі № 17208/GZ/МНМ.
 
Про обставини недійсності пункту 13.2 договору № ПЗ/ДН-6-0415 від 14 листопада 2004 року ДТГО «Південно-Західна залізниця» стало відомо лише 17 травня 2017 року, а отже з моменту визнання недійсним вказаного пункту договору фактично відсутні підстави для задоволення клопотання АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.) про надання дозволу на примусове виконання в Україні остаточного арбітражного рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06 вересня 2013 року.
 
Посилаючись на те, що вказана обставина є нововиявленою, просив переглянути ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення по даній справі, яким відмовити у задоволенні клопотання АТ Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.) щодо надання дозволу на примусове виконання рішення арбітражного суду.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року у складі судді: Притула Н. Г. заяву ДТГО «Південно-Західна залізниця» про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року за нововиявленими обставинами задоволено. Скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року. У задоволенні клопотання АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.», заінтересована особа ДТГО «Південно-Західна залізниця» про надання дозволу на примусове виконання Остаточного рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06 вересня 2013 року у справі № 17208/GZ/MHM про стягнення заборгованості відмовлено.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вказані заявником обставини є нововиявленими, оскільки у судовому засіданні встановлено, що арбітражна угода, на підставі якої було вирішено спір між сторонами, визнана судом недійсною, про що на момент вирішення клопотання судом не було відомо, а тому АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.) не мало права вирішувати спір в Міжнародному арбітражному суді Міжнародної торгової палати.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року апеляційну скаргу АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А. Ш.» задоволено. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2018 року скасовано. У задоволенні заяви ДТГО «Південно-Західна залізниця» про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами відмовлено.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення господарського суду міста Києва від 17 травня 2017 року, яким визнано недійсність арбітражного застереження, не існувало на момент розгляду клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання арбітражного рішення Шевченківським районним судом м. Києва, а отже воно є новим доказом. Обставини справи щодо можливих підстав недійсності арбітражного застереження були предметом дослідження у судових інстанціях, де судами надавалася оцінка арбітражному застереженню, було установлено арбітрабельність спору із урахуванням суб'єктного складу учасників та предмету спору, а також те, що арбітражна угода відповідала вимогам чинного законодавства на момент розгляду справи. Окрім того, Постановою Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 910/2589/17 рішення Господарського суду м. Києва від 17 травня 2017 року скасовано в частині визнання недійсним пункту договору підряду на виконання будівельних робіт від 14 листопада 2004 року № ПЗ/ДН-6-0415 та передано справу у цій частині на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду, тобто арбітражна угода, передбачена договором підряду від 14 листопада 2004 року, є дійсною.
 
Аргументи учасників справи
 
У грудні 2018 року ДТГО «Південно-Західна залізниця» через представника Стоян М. М. подало касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржене рішення та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції. При цьому посилається на те, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд вийшов за межі повноважень, визначених статтею 374 ЦПК України, оскільки апеляційний суд не наділений правом розглядати заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, це є компетенцією суду, судове рішення якого переглядається. Апеляційний суд не врахував висновку, який міститься у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 2-190/2011. Рішення господарського суду м. Києва від 17 травня 2017 року у справі № 910/2589/17 є саме нововиявленою обставиною, а не новим доказом. Вважає, що апеляційний суд порушив вимоги частини шостої статті 367 ЦПК України, оскільки прийняв та розглянув докази, що не були предметом дослідження у суду першої інстанції.
 
У березні 2019 року АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А. Ш.» через представника Ільяшова О. В. надало пояснення на касаційній скаргу, в яких просить відмовити у задоволенні касаційної скарги. Пояснення мотивовані тим, що рішення господарського суду міста Києва від 17 травня 2017 року не є нововиявленою обставиною.
 
Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі.
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду 
 
Колегія суддів частково приймає аргументи, які викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Суди встановили, що у серпні 2015 року до суду подано клопотання АТ «Догуш Іншаат ве ТіджаретА.Ш.» (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.), заінтересована особа: ДТГО «Південно-Західна залізниця» про визнання та надання дозволу на примусове виконання Остаточного рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06 вересня 2013 року у справі № 17208/GZ/МНМ.
 
Представники боржника ДТГО «Південно-західна залізниця» при розгляді питання щодо визнання та надання дозволу на примусове виконання арбітражного рішення Шевченківським районним судом м. Києва заперечували проти задоволення вказаного клопотання та надання дозволу на примусове виконання в Україні зазначеного рішення іноземного суду з огляду на те, що вказаний спір не міг розглядатись у міжнародному арбітражному суді, а підлягає розгляду тільки у господарських судах України, зокрема, з огляду на те, що укладений між сторонами договір від 14 листопада 2004 року є державним замовленням, а відтак регулюється Законом України «Про державне замовлення для задоволення пріоритетних державних потреб».
 
Досліджуючи це питання, місцевий суд дійшов висновку, що станом на час укладення договору від 14 листопада 2004 року Закону України із такою назвою прийнято не було, а діяв Закону України «Про поставки продукції для державних потреб», який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки державні гарантії надавались не переможцю тендера, а інвестору, у якого Держава планувала на той час отримати кредитні кошти, а відтак за відсутності третьої сторони угоди від 14 листопада 2004 року, яка б виступала гарантом обов'язків будь-кого з них при його підписанні, вказаний договір не є таким, що укладений за державним замовленням, що дозволяє і надає право сторонам звертатись до іноземного арбітражного суду для вирішення вказаного спору та не вказує на розгляд спору між сторонами виключно судами України.
 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року зазначене клопотання було задоволено та надано дозвіл на примусове виконання Остаточного рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06 вересня 2013 року у справі № 17208/GZ/МНМ, яка набрала законної сили.
 
Задовольняючи клопотання, суд першої інстанції виходив з його законності та обґрунтованості, а також з відсутності законодавчо визначених підстав для відмови в задоволенні даного клопотання.
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 31 серпня 2016 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року залишено без змін з огляду на те, що місцевий суд повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.
 
Вищий спеціалізований суд України з розгляду кримінальних та цивільних справ ухвалою від 08 грудня 2016 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року залишив без змін, виходячи з того, що рішення Міжнародного арбітражного суду Міжнародної торгової палати від 06 вересня 2013 року є таким, що набрало законної сили, раніше не виконувалось, прийнято за участі сторін та підлягає виконанню на території України в силу вимог Нью-Йоркської конвенції, яка ратифікована як Україною, так і Швейцарією.
 
Як на підставу звернення із заявою про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року за нововиявленими обставинами сторона боржника посилалася, зокрема, на те, що про недійсність арбітражного застереження та неможливість розгляду спору, який виник між сторонами, іноземним судом їм стало відомо лише після ухвалення рішення Господарським судом м. Києва від 17 травня 2017 року.
 
При задоволенні заяви суд першої інстанції вказав, що рішення Господарського суду м. Києва від 17 травня 2017 року у справі № 910/2589/17 є нововиявленою обставиною, оскільки у судовому засіданні встановлено, що арбітражна угода, на підставі якої було вирішено спір між сторонами, визнана судом недійсною, про що на момент вирішення клопотання судом не було відомо, а тому АТ «Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш.» (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.) не мало права вирішувати спір в Міжнародному арбітражному суді Міжнародної торгової палати.
 
При скасуванні рішення суду першої інстанції та ухвалені постанови про відмову у задоволенні заяви ДТГО «Південно-Західна залізниця» про перегляд ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, апеляційний суд зробив висновок, що рішення Господарського суду міста Києва від 17 травня 2017 року, яким визнано недійсність арбітражного застереження, не існувало на момент розгляду клопотання про визнання та надання дозволу на примусове виконання арбітражного рішення Шевченківським районним судом м. Києва, а отже воно є новим доказом. Обставини справи щодо можливих підстав недійсності арбітражного застереження були предметом дослідження у судових інстанціях, де судами надавалася оцінка арбітражному застереженню, було установлено арбітрабельність спору із урахуванням суб'єктного складу учасників та предмету спору, а також те, що арбітражна угода відповідала вимогам чинного законодавства на момент розгляду справи. Окрім того, Постановою Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі № 910/2589/17 рішення Господарського суду м. Києва від 17 травня 2017 року скасовано в частині визнання недійсним пункту договору підряду на виконання будівельних робіт від 14 листопада 2004 року № ПЗ/ДН-6-0415 та передано справу у цій частині на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду, тобто арбітражна угода, передбачена договором підряду від 14 листопада 2004 року, є дійсною.
 
Колегія суддів не погоджується із цим висновком апеляційного суду з таких підстав.
 
Згідно частин другої, третьої статті 365 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) розгляд заяви здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. Розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням законної сили новим судовим рішенням втрачають законну силу судові рішення інших судів у цій справі.
 
Тлумачення частин другої, третьої статті 365 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) свідчить, що апеляційний суд після скасування рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами і ухвалення судом першої інстанції рішення має перевірити його законність по суті та прийняти рішення за результатами розгляду апеляційної скарги відповідно до положень статті 307 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції).
 
Тому повноважень скасовувати таке рішення і постановлювати процесуальне рішення з приводу розгляду заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами, відмовляти у її задоволенні, тобто розглядати по суті, апеляційний суд немає, так як це є компетенцією суду, судове рішення якого переглядається.
 
Аналогічний по суті висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 вересня 2018 року у справі № 2-190/2011 (провадження № 61-35193св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 755/21917/14-ц (провадження № 61-24916св18).
 
Оскільки, при скасуванні ухвали суду першої інстанції та відмові в задоволенні заяви про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення суду першої інстанції, апеляційний суд допустив порушення порядку вирішення вказаного процесуального питання та вийшов за межі своїх повноважень, тому оскаржену постанову необхідно скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова ухвалена без додержання норм процесуального права. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржену постанову скасувати і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 401, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця», яка підписана представником Стоян Мариною Миколаївною, задовольнити частково.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року скасувати.
 
Справу № 761/22804/15-ц передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції постанова Київського апеляційного суду від 04 грудня 2018 року втрачає законну силу.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                 В. І. Крат
 
Судді:                                                                                                 В. І. Журавель
 
В.П. Курило
 
С.Ю. Мартєв
 
І.М. Фаловська