ПОСТАНОВА
Іменем України

03 квітня 2019 року 
м.Київ
справа №675/1207/17
адміністративне провадження №К/9901/21123/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача: Желтобрюх І.Л.,
суддів: Білоуса О.В., Стрелець Т.Г.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року (судді: Біла Л.М., Гонтарук В.М., Граб Л.С.) у справі №675/1207/17 за позовом ОСОБА_2 до Інспектора батальйону Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції рядового поліції Коваля Вадима Дмитровича про скасування постанови про адміністративне правопорушення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Інспектора батальйону Управління патрульної поліції у м. Хмельницькому Департаменту патрульної поліції (далі- УПП у м.Хмельницькому ДПП) рядового поліції Коваля В.Д., в якому просив скасувати постанову відповідача від 25.04.2016 року серії ПЗС № 045569 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті  126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 21 серпня 2017 року позовні вимоги задоволено частково: скасовано постанову про адміністративне правопорушення від 25 квітня 2016 року серії ПЗС № 045569 про накладення на ОСОБА_2 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425,00 гривень за порушення частини першої статті 126 КУпАП. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року скасовано постанову суду першої інстанції та ухвалено нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанцій позивач подав касаційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції, та залишити в силі постанову суду першої інстанції. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що судами неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в оскаржуваних рішеннях, не відповідають обставинам справи.

Заперечуючи проти касаційної скарги відповідач просив залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції- без змін.

Так, в ході розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що постановою Інспектора батальйону УПП у м.Хмельницькому ДПП рядового поліції Коваля В.Д. від 25.04.2016 року серії ПЗС № 045569 позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 

Відповідно до означеної постанови, ОСОБА_2, керуючи транспортним засобом марки «HONDA ACCORD», д.н.з. НОМЕР_1, у м. Хмельницькому по вул. Івана Франка в районі будинку 28, не мав при собі полісу (сертифікату) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 2.1."ґ" Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України).

Вважаючи вищеозначену постанову протиправною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП, з огляду на що дійшов висновку про необґрунтованість оскаржуваної постанови та, як наслідок, наявність підстав до її скасування.

Натомість суд апеляційної інстанції дійшов протилежного висновку та вказав на те, що відповідачем надано достатньо належних доказів факту вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 126 КУпАП, з огляду на що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення прийнята правомірно та скасуванню не підлягає.
За приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги.
Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог касаційної скарги, з огляду на наступне.

Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно підпунктом "ґ" п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Згідно із пунктом 2.4 ПДР України, на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII.

Згідно зі статтею 53 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV посадові особи відповідних підрозділів Національної поліції, що мають право здійснювати контроль за дотриманням правил дорожнього руху, перевіряють документи водія транспортного засобу, які підтверджують наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності кореспондується із обов'язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред'явити такий поліс. 

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка") у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_2 не заперечує факту непред'явлення страхового поліса для перевірки на вимогу працівника поліції.

При цьому, відеозапис події, зафіксований нагрудним реєстратором інспектора патрульної поліції, не зберігся, у зв'язку із знищенням за закінченням терміну зберігання станом на час  розгляду справи в суді першої інстанції.

Разом з тим, факт відсутності у позивача на момент складання оскаржуваної постанови полісу (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності також підтверджується витягом з Централізованої бази Моторного (транспортне) страхового бюро України, що міститься в матеріалах справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав до скасування постанови від 25.04.2016 року серії ПЗС №045569 щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та фактично зводиться до переоцінки доказів та встановлених по справі обставин, що, в силу вимог статті 341 КАС України, не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду апеляційної інстанції  є обґрунтованим, відповідає нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_2, - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.

Суддя-доповідач:                                                                      І.Л. Желтобрюх

Судді:                                                                                          О.В. Білоус

                                                                                          Т.Г. Стрелець