Постанова
Іменем України
 
17 квітня 2019 року
м. Київ
 
справа № 282/355/17
провадження № 61-1478св17
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача | - | Пророка В. В.,
суддів: | | Висоцької В. С., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач | - | перший заступник керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області Сивак С. В.,
відповідачі: | - | Малобраталівська сільська рада Любарського району Житомирської області,
| - | Любарська районна державна адміністрація Житомирської області,
| - | ОСОБА_7,
 
розглянув у порядку письмового провадження справу, відкриту за позовом першого заступника керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області Сивак С. В. в інтересах держави до Малобраталівської сільської ради Любарського району Житомирської області, Любарської районної державної адміністрації Житомирської області, ОСОБА_7 про визнання протиправним та скасування рішення Малобраталівської сільської ради, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування рішення про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, повернення земельної ділянки, за касаційною скаргою заступника прокурора Житомирської області на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2017 року, ухвалене суддею Гуцалом П. І., та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 04 грудня 2017 року, постановлену колегією суддів у складі: Микитюк О. Ю., Борисюка Р. М., Галацевич О. М.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
1.                У березні 2017 року перший заступник керівника Бердичівської місцевої прокуратури Житомирської області Сивак С. В. (в залежності від контексту, далі - прокурор) звернувся в інтересах держави до Любарського районного суду Житомирської області з позовом до Малобраталівської сільської ради Любарського району Житомирської області (далі - Малобраталівська сільрада), Любарської районної державної адміністрації Житомирської області (далі - Любарська райдержадміністрація) та ОСОБА_7 про:
-    визнання протиправним та скасування рішення Малобраталівської сільради від 20 січня 2016 року № 25 «Про передачу земельної ділянки в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_7» (далі −рішення Малобраталівської сільради від 20 січня 2016 року);
-    визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладеного на підставі рішення Малобраталівської сільради від 20 січня 2016 року ОСОБА_7 та Малобраталівською сільрадою щодо оренди земельної ділянки площею 0,0986 га (кадастровий № НОМЕР_1) (далі - спірна земельна ділянка), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі − договір оренди земельної ділянки від 28 січня 2016 року);
-    скасування державної реєстрації права оренди спірної земельної ділянки;
-    повернення спірної земельної ділянки.
 
2.                Позовна заява мотивована тим, що 20 січня 2016 року ОСОБА_11, будучи депутатом Малобраталівської сільради та представником інтересів територіальної громади, в приміщенні Малобраталівської сільради в порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, які визначені у статтях 28 та 35 Закону України 14 жовтня 2014 року № 1700-VII «Про запобігання корупції» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про запобігання корупції), брала участь у голосуванні 5 сесії 7 скликання депутатів Малобраталівської сільради щодо питання про передачу спірної земельної ділянки в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_7 (далі - ФОП ОСОБА_7.), який є її чоловіком та перебуває з нею у дійсному шлюбі. ОСОБА_11 здійснила зазначене, усвідомлюючи, що у її діяльності виник конфлікт інтересів, але з корисливих мотивів не повідомила про це інших депутатів, які розглядали відповідне питання та голосували за рішення Малобраталівської сільради від 20 січня 2016 року, яким вирішено надати в оренду спірну земельну ділянку ФОП ОСОБА_7
 
3.                Постановою Любарського районного суду Житомирської області від 23 травня 2016 року у справі № 282/429/16 ОСОБА_11 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частинами першою та другою статті 172-7 (порушення вимог щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів) Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07 грудня 1984 року № 8073-X (далі - КУпАП), в зв'язку з зазначеним замовчуванням конфлікту інтересів та голосуванням щодо рішення Малобраталівської сільради від 20 січня 2016 року.
 
4.                Внаслідок прийняття незаконного рішення Малобраталівської сільради від 20 січня 2016 року було укладено договір оренди земельної ділянки від 28 січня 2016 року, який не відповідає статті 203 та підпадає під дію статті 215 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - ЦК України) та здійснено реєстрацію права оренди ФОП ОСОБА_7 на спірну земельну ділянку.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
5.                Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2017 року у задоволенні позовних вимог прокурора відмовлено.
 
6.                ОСОБА_7 та представники інших відповідачів позов не визнали та проти задоволення позову заперечували, представник Любарської райдержадміністрації зазначила, що Любарська райдержадміністрація не є належним відповідачем у цій справі.
 
7.                Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05 грудня 2016 року № 74844885 орендарем спірної земельної ділянки є ОСОБА_7, зокрема відповідне право зареєстроване згідно із рішенням Любарського районного управління юстиції про державну реєстрацію за ОСОБА_7 права оренди зазначеної земельної ділянки від 10 лютого 2016 року (індексний номер: 28161302).
 
8.                Згідно рішення першої сесії 7 скликання Малобраталівської сільради від 06 листопада 2015 року № 1 ОСОБА_11 визнана повноважним депутатом цієї сільської ради.
 
9.                Протоколом 5 сесії 7 скликання Малобраталівської сільради від 20 січня 2017 року голосами 11 із 11 присутніх депутатів цієї сільської ради затверджено рішення Малобраталівської сільради від 20 січня 2016 року, яким вирішено передати в оренду ФОП ОСОБА_7 спірну земельну ділянку, встановлено орендну плату в розмірі 4 % від вартості спірної земельної ділянки.
 
10.            На підставі рішення Малобраталівської сільради від 20 січня 2016 року було укладено договір оренди земельної ділянки від 28 січня 2016 року та прийнято рішення про державну реєстрацію права оренди спірної земельної ділянки за ОСОБА_7, внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
 
11.            Зазначеною постановою Любарського районного суду Житомирської області від 23 травня 2016 року у справі № 282/429/16 ОСОБА_11 дійсно визнана винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-7 КУпАП, під час прийняття рішення Малобраталівської сільради від 20 січня 2016 року на користь ФОП ОСОБА_7, який є чоловіком ОСОБА_11, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
 
12.            Враховуючи, що рішення Малобраталівської сільради від 20 січня 2016 року було прийнято шляхом відкритого голосування депутатів відповідної сільської ради більшістю в кількості 11 чоловік, присутніх на зазначеній сесії, від загальної кількості, яка становить 12 депутатів, суд дійшов висновку, що зазначене рішення було прийняте шляхом відкритого голосування депутатів (одноголосно) відповідно до чинної процедури та у відповідності до законодавства. Суд також не знайшов підстави для визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 28 січня 2016 року.
 
Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції
 
13.            Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 04 грудня 2017 року апеляційна скарга заступника прокурора Житомирської області (в залежності від контексту, далі - прокурор) відхилена.
 
14.            Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що зазначеною постановою Любарського районного суду Житомирської області від 23 травня 2016 року ОСОБА_11 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частинами першою та другою статті 172-7 КУпАП. Суть правопорушення полягала у тому, що депутат ОСОБА_11, дружина ОСОБА_7, не повідомила присутніх на засіданні п'ятої сесії 7-го скликання депутатів цієї сільської ради, яке відбулося 20 січня 2016 року, про наявність реального конфлікту інтересів, взяла участь у вирішенні зазначеного питання в умовах цього конфлікту інтересів.
 
15.            Але голос депутата ОСОБА_11, яка притягнута до відповідальності за корупційне правопорушення, не мав вирішального значення при голосуванні з відповідного питання передачі в оренду ФОП ОСОБА_7 спірної земельної ділянки, оскільки за винятком її голосу «за» проголосували 10 депутатів Малобраталівської сільради з 12, тобто більшість. Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що перебування депутата ОСОБА_11 в умовах реального конфлікту інтересів вплинуло на результат відповідного голосування іншими депутатами Малобраталівської сільради. За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у визнані незаконним і скасуванні рішення Малобраталівської сільради від 20 січня 2016 року та решті похідних вимог.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
16.            13 грудня 2017 року прокурор подав касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважаючи, що суди попередніх інстанцій прийняли судові рішення, неправильно застосувавши норми матеріального права та порушивши норми процесуального права.
 
17.            У касаційній скарзі прокурор просить скасувати рішення Любарського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 04 грудня 2017 року, ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
18.            Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією ЦПК України, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією ЦПК України.
 
19.            Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
20.            28 грудня 2017 року справа передана на розгляд Верховного Суду.
 
21.            Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
22.            Відповідно до частини тринадцятоїстатті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
23.            Ухвалою судді Верховного Суду від 18 квітня 2018 року після усунення недоліків касаційної скарги відкрите касаційне провадження у справі, витребувані матеріали справи з суду першої інстанції.
 
24.            Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п'яти суддів у порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами.
 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
25.            Судові рішення судів попередніх інстанцій прийняті всупереч статтям 35 та 67 Закону про запобігання корупції, статті 8 Закону України від 11 липня 2002 року № 93-IV «Про статус депутатів місцевих рад» в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про депутатів місцевих рад), оскільки рішення Малобраталівської сільради від 20 січня 2016 року не відповідає ним. Суд дійшов хибного висновку про те, що порушення зазначених норм при прийнятті рішення органом місцевого самоврядування не є безумовною підставою для визнання незаконним такого рішення. Матеріали справи та зміст постанови Любарського районного суду Житомирської області від 23 травня 2016 року у справі № 282/429/16, згідно якої депутата місцевої ради ОСОБА_11 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 172-7 КУпАП, підтверджують це.
 
26.            Інші доводи прокурора, в тому числі ті, що вимагають переоцінки доказів та встановлення обставин справи, суд касаційної інстанції не бере до уваги відповідно до статей 76, 77, 80 та 400 ЦПК України.
 
(2) Позиція інших учасників справи
 
27.            16 травня 2018 року ОСОБА_7 направив до Верховного Суду «заперечення проти касаційної скарги».
 
28.            Відповідно до частини першої статті 180 ЦПК України у запереченні відповідач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення. Згідно із частиною третьою статті 180 ЦПК України до заперечення застосовуються правила, які застосовуються до відзиву (частини третя-п'ята статті 178 ЦПК України).
 
29.            Відповідно до частини першої статті 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Згідно із частиною четвертою статті 178 ЦПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду. Стаття 395 ЦПК України передбачає подання відзиву на касаційну скаргу. За своїм змістом зазначене «заперечення проти касаційної скарги» ОСОБА_7 є відзивом на касаційну скаргу. Згідно з частиною четвертою статті 395 ЦПК України до відзиву додаються докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. ЦПК України не передбачає надання судом строку на усунення недоліків відзиву або заперечення. Отже, якщо відзив або заперечення не відповідає вимогам ЦПК України, вони не приймаються судом до уваги.
 
30.            До зазначеного «заперечення проти касаційної скарги»ОСОБА_7 не додано докази надсилання його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи. В зв'язку з цим Верховний Суд не враховує зазначене «заперечення проти касаційної скарги».
 
31.            Інші учасники справи правом на подання заперечення (відзиву) на касаційну скаргу не скористалися.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
 
32.            Згідно з частиною першою статті 25 ЦПК України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.
 
33.            Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
34.            Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Частина друга цієї статті передбачає, що суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
35.            Частина третя статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
36.            Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України.
 
37.            Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України).
 
38.            Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).
 
(1.1) Щодо законності рішення органу місцевого самоврядування й реалізованих на його підставі прав та здійснених дій
 
39.            Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
 
40.            Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (частина друга статті 10 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (далі позначення цього документа у редакції, чинній на момент здійснення процесуальних дій судом першої інстанції та апеляційним судом, за умови однаковості положень такої редакції, - ЦПК України 2004).
 
41.            Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України 2004 (частина третя статті 10 ЦПК України 2004).
 
42.            Статті 57, 58, 60 ЦПК України 2004 визначають що є доказами в рамках судового розгляду справи, які вимоги до них висуваються. Предмет доказування під час судового розгляду визначений статтею 179 ЦПК України 2004.
 
43.            Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (частина третя статті 61 ЦПК України 2004).
 
44.            Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (стаття 212 ЦПК України 2004).
 
45.            Стаття 213 ЦПК України 2004 визначає суть законності та обґрунтованості судового рішення, а стаття 214 ЦПК України 2004 −питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення.
 
46.            Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (частини перша та друга статті 303 ЦПК України 2004).
 
47.            Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
 
48.            При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб (частина друга статті 13 ЦК України).
 
49.            Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункти 2, 4 та 10 частини другої статті 16 ЦК України). Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої-п'ятої статті 13 ЦК України (частина третя статті 16 ЦК України).
 
50.            Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).
 
51.            Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша статті 203 ЦК України).
 
52.            Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України (частина перша статті 215 ЦК України). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).
 
53.            Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України).
 
54.            Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам (частини перша та друга статті 93 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року№ 2768-III в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - ЗК України).
 
55.            Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга статті 116 ЗК України). Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша статті 122 ЗК України). 
 
56.            Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених ЗК України або за результатами аукціону (частина перша статті 116 ЗК України). Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 ЗК України, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (частина перша статті 124 ЗК України).
 
57.            Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (частина перша статті 125 ЗК України).
 
58.            Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про держреєстрацію) (згідно із статтею 126 ЗК України).
 
59.            Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України).
 
60.            Укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами аукціону (частина друга статті 16 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про оренду землі).
 
61.            У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 Закону про держреєстрацію, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (частина друга статті 26 Закону про держреєстрацію). Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає, зокрема, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення (згідно із частиною другою статті 31-1 Закону про держреєстрацію).
 
62.            Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам (частина четверта статті 18 Закону про держреєстрацію).
 
63.            Міськрада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (згідно із частиною першою статті 59 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування» в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин, далі - Закон про місцеве самоврядування). Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина десята статті 59 Закону про місцеве самоврядування).
 
64.            На депутатів місцевих рад поширюються вимоги та обмеження, встановлені Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції» (частина третя статті 8 Закону про депутатів місцевих рад).
 
65.            Депутат місцевої ради як представник інтересів територіальної громади, виборців свого виборчого округу та член ради, здійснюючи депутатські повноваження, повинен, зокрема, не використовувати депутатський мандат в особистих інтересах чи в корисливих цілях (пункт 2 частини першої статті 8 Закону про депутатів місцевих рад). Також депутат місцевої ради зобов'язаний, зокрема, додержуватися Конституції та законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, регламенту ради та інших нормативно-правових актів, що визначають порядок діяльності ради та її органів (пункт 1 частини першої статті 18 Закону про депутатів місцевих рад).
 
66.            Депутат міськради зобов'язаний: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів (згідно із частиною першою статті 28 Закону про запобігання корупції).
 
67.            Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об'єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень (абзац дванадцятий частини першої статті 1 Закону про запобігання корупції).
 
68.            У разі виникнення реального чи потенційного конфлікту інтересів у особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, прирівняної до неї особи, яка входить до складу колегіального органу (комітету, комісії, колегії тощо), вона не має права брати участь у прийнятті рішення цим органом (абзац перший частини другої статті 35 Закону про запобігання корупції).
 
69.            Нормативно-правові акти, рішення, видані (прийняті) з порушенням вимог цього Закону, підлягають скасуванню органом або посадовою особою, уповноваженою на прийняття чи скасування відповідних актів, рішень, або можуть бути визнані незаконними в судовому порядку за заявою заінтересованої фізичної особи, об'єднання громадян, юридичної особи, прокурора, органу державної влади, зокрема Національного агентства, органу місцевого самоврядування (частина перша статті 67 Закону про запобігання корупції).
 
70.            Враховуючи зазначене та встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, рішення Малобраталівської сільради від 20 січня 2016 року суперечить актам цивільного законодавства, зокрема абзацу першому частини другої статті 35 Закону про запобігання корупції, а тому відповідно до частини першої статті 21 ЦК України підлягає визнанню судом незаконним та скасуванню. Також скасування відповідного рішення передбачене частиною першою статті 67 Закону про запобігання корупції. Суди попередніх інстанцій неправильно застосували статтю 21 ЦК України, приймаючи свої судові рішення.
 
71.            Якщо рішення Малобраталівської сільради від 20 січня 2016 року визнане незаконним та підлягає скасуванню, то договір оренди земельної ділянки від 28 січня 2016 року є таким, що не відповідає частині першій статті 116 та частині першій статті 124 ЗК України, частині другій статті 16 Закону про оренду землі, а отже, вимогам частини першої статті 203 ЦК України. Тому відповідно до частин першої та третьої статті 215 ЦК України договір оренди земельної ділянки від 28 січня 2016 року є недійсним правочином. 
 
72.            Зазначене відповідає правовим висновкам, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 442/730/17-ц (провадження № 14-557цс18), які враховуються Верховним Судом відповідно до вимог частини шостої статті 13 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній на момент прийняття цієї постанови Верховним Судом, та частини другої статті 416 ЦПК України.
 
73.            Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсність договору оренди земельної ділянки від 28 січня 2016 року означає відсутність юридичних підстав для державної реєстрації за ОСОБА_7 права оренди спірної земельної ділянки на підставі такого договору оренди, а тому відповідне рішення про державну реєстрацію права оренди спірної земельної ділянки підлягає скасуванню згідно із частиною другою статті 26 Закону про держреєстрацію в зв'язку із невідповідністю частині четвертій статті 18 Закону про держреєстрацію.
 
74.            Згідно з матеріалами справи ОСОБА_7 є власником нерухомого майна, яке розташоване на спірній земельній ділянці, а саме, нежитлової будівлі старої котельні літ. А-1 відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна комунальної власності на конкурсній основі від 18 січня 2013 року (а.с. 32-34, том 1). Відповідно до частини другої статті 120 ЗК України до ОСОБА_7 на відповідній підставі перейшло право користування спірною земельною ділянкою. Отже, вимога позивача щодо витребування спірної земельної ділянки у ОСОБА_7 не може бути задоволена судом, оскільки це призведе до порушення частини другої статті 13 ЦК України.
 
75.            Судові рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, матеріали справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи дають підстави для ухвалення Верховним Судом нового рішення у справі.
 
(2) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
(2.1) Щодо суті касаційної скарги
 
76.            Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).
 
77.            На підставі здійсненої вище оцінки аргументів учасників справи Верховний Суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити касаційну скаргу прокурора: скасувати рішення Любарського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 04 грудня 2017 року, ухвалити нове рішення у справі, частково задовольнивши позовні вимоги:
-    скасувати рішення Малобраталівської сільради від 20 січня 2016 року;
-    визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 28 січня 2016 року;
-    скасувати рішення Любарського районного управління юстиції про державну реєстрацію права оренди ОСОБА_7 спірної земельної ділянки від 10 лютого 2016 року (індексний номер: 28161302);
-    відмовити у витребуванні в ОСОБА_7 спірної земельної ділянки.
 
(2.2) Щодо судових витрат
 
78.            Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
 
79.            Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
 
80.            Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (частина восьма статті 141 ЦПК України).
 
81.            Позивач заявив вимогу про відшкодування судових витрат за подання касаційної скарги. Інші учасники справи не заявляли до відшкодування судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
82.            Відповідно до платіжного доручення від 13 грудня 2017 року № 1481 прокуратурою Житомирської області сплачено судовий збір в сумі 7 680,00 грн за подання касаційної скарги.
 
83.            Згідно із платіжним дорученням від 27 жовтня 2017 року № 1206 прокуратура Житомирської області сплатила судовий збір в сумі 8 800,00 грн за подання апеляційної скарги. Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 14 листопада 2017 року прокуратурі Житомирської області повернуто надмірно сплачені понад 5 280,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги 3 520,00 грн.
 
84.            Відповідно до платіжного доручення від 24 березня 2017 року № 261 прокуратура Житомирської області сплатила судовий збір в сумі 8 000,00 грн за подання позову. 
 
85.            Позивач не надав інших розрахунків документально підтверджених судових витрат.
 
86.            За результатом касаційного розгляду вимоги позивача підлягають частковому задоволенню (три з чотирьох заявлених). Отже, враховуючи, що Верховний Суд, здійснюючи перерозподіл судових витрат у справі, виходить з фактично понесених сторонами спору відповідних витрат в межах передбачених законом сум, прокуратура Житомирської областімає право на відшкодування їй відповідачами в рівних частках судових витрат у сумі 14 520,00 грн (по 4 840,00 грн з кожного), а саме: витрат на сплату судового збору за подання касаційної скарги в сумі 5 760,00 грн, витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3 960,00 грн та витрат на сплату судового збору за подання позову в сумі 4 800,00 грн.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416, 419 та підпунктом 4 пункту 1 розділу ХIII «Перехідні положення» ЦПК України,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
1. Частково задовольнити касаційну скаргу заступника прокурора Житомирської області.
 
2. Скасувати рішення Любарського районного суду Житомирської області від 17 жовтня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 04 грудня 2017 року.
 
3. Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
 
Скасувати рішення Малобраталівської сільської ради від 20 січня 2016 року № 25 «Про передачу земельної ділянки в оренду фізичній особі-підприємцю ОСОБА_7».
 
Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки (кадастровий № НОМЕР_1) від 28 січня 2016 року, укладений між Малобраталівською сільською радою Любарського району Житомирської області та ОСОБА_7. 
 
Скасувати рішення Любарського районного управління юстиції про державну реєстрацію права оренди ОСОБА_7 зазначеної земельної ділянки від 10 лютого 2016 року (індексний номер: 28161302).
 
4. Відмовити у витребуванні в ОСОБА_7 земельної ділянки з кадастровим № НОМЕР_1
 
5. Стягнути в рівних частках з Малобраталівської сільської ради Любарського району Житомирської області, Любарської районної державної адміністрації Житомирської області та ОСОБА_7 на користь прокуратури Житомирської областісудові витрати у сумі 14 520,00 грн (по 4 840,00 грн з кожного).
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                          В. С. Висоцька

                                                                                                                      А. О.Лесько

                                                                                                                      С. Ю. Мартєв

                                                                                                                      В. В.Пророк

                                                                                                                      І.М. Фаловська