Постанова
Іменем України
24 квітня 2019 року
м. Київ
справа № 140/2396/17
провадження № 51-9988км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
засудженого
(в режимі відеоконференції)                  ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого
ОСОБА_6 на вирок Апеляційного суду Вінницької області від 03 жовтня
2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017020240000340, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайсин Вінницької області, мешканця АДРЕСА_1 , такого, що згідно ст. 89 КК не має судимостей,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК.
Зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і встановлені ними обставини
За вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 22 лютого
2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
На підставі ст. 75 КК його звільнено від відбування покарання з випробуванням
з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені
пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК.
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 29 червня
2017 року близько 13:00 на земельній ділянці поблизу с. Байраківки Немирівського району Вінницької області нарвав рослин маку, чим незаконно придбав без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб – макову солому, який намагався перенести додому, однак був затриманий працівниками поліції. Під час огляду вказаної земельної ділянки у ОСОБА_6 було виявлено та вилучено 1158,83 г макової соломи (у перерахунку на висушену речовину).
Апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу прокурора, скасував вирок місцевого суду в частині призначеного покарання й ухвалив свій, яким призначив ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 309 КК покарання у виді позбавлення волі
на строк 3 роки, а в решті вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений порушує питання про скасування вироку апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції
на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність
й невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості. ОСОБА_6 зазначає,
що апеляційний суд не врахував обставини, які пом`якшують його покарання
(щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину, визнання вини, позитивні характеристики, тяжкий стан здоров`я, працевлаштування, відсутність потерпілих, зразкову поведінку тощо) та призначив занадто суворе покарання у виді реального позбавлення волі на тривалий термін. Своїм рішенням апеляційний суд погіршив становище обвинуваченого, хоча дані про його особу в судовому засіданні безпосередньо не досліджував.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений підтримав подану касаційну скаргу, а прокурор заперечувала проти
її задоволення, просила вирок апеляційного суду залишити без змін.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення
у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 , правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі засуджений не оспорює.
Зі змісту скарги убачається, що ОСОБА_6 фактично порушує питання
про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості
й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду при призначенні покарання є:
кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання)
та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття,
які є багатозначними або не мають нормативного закріплення,
зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання,
що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання – конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.
За змістом ч. 2 ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Скасовуючи вирок місцевого суду в частині призначення ОСОБА_6 покарання, апеляційний дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання з випробуванням
згідно ст. 75 КК. При цьому апеляційний суд урахував ступінь тяжкості,
конкретні обставини вчиненого ОСОБА_6 злочину а також те, що останній вчинив новий злочин у сфері обігу наркотичних засобів через 1,5 місяці після закінчення іспитового строку за попереднім вироком. 
Встановлені ж судом першої інстанції обставини, які пом`якшують покарання засудженого, – щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, позитивні характеристики та інші дані про особу ОСОБА_6 , перелічені ним у касаційній скарзі, стали підставами для призначення останньому покарання у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімальної межі згідно санкції
ч. 2 ст. 309 КК, однак у своїй сукупності є недостатніми для застосування
до обвинуваченого положень ст. 75 КК.
Не дають для цього підстав і додані засудженим до касаційної скарги довідки
про стан його здоров`я та працевлаштування протягом 2,5 місяців у 2018 році.
Доводи ОСОБА_6 про його зразкову поведінку, зокрема те, що він після вчинення 29 червня 2017 року не притягувався до адміністративної відповідальності є безпідставними.
Так, згідно даних, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, ОСОБА_6 був двічі притягнутий до адміністративної відповідальності
за ч. 1 ст. 44 Кодексу України про адміністративні правопорушення
згідно постанов Немирівського районного суду Вінницької області від 08 грудня
2017 року та 22 лютого 2018 року.
За таких обставин колегія суддів погоджується з вищезазначеним висновком апеляційного суду і вважає, що призначене ним покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу індивідуалізації призначеного покарання, є достатнім
та необхідним для виправлення ОСОБА_6 й попередження вчинення нових злочинів.
Доводи засудженого щодо не дослідження апеляційним судом даних про його особу, за відсутності вмотивованого клопотання, поданого в порядку
ч. 3 ст. 404 КПК, є необґрунтованими.
Враховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційну скаргу засудженого слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Вирок Апеляційного суду Вінницької області від 03 жовтня 2018 року
щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а касаційну скаргу засудженого – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення й оскарженню
не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                        ОСОБА_3