Постанова
Іменем України 
 
10 квітня 2019 року
м. Київ
 
справа № 756/13399/15-ц
провадження № 61-17354св18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), 
суддів: Карпенко С. О., Кузнєцова В. О., Олійник А. С., Погрібного С. О.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
відповідачі: Відділ державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Еліт «Сервіс»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року у складі судді Яценко Н. О. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 травня 2017 року у складі колегії суддів: Панченка М. М.,               Слюсар Т. А., Волошиної В. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
 
У жовтні 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до судуз позовом, який уточнили в процесі розгляду справи, до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві (далі - ВДВС Оболонського РУЮ у місті Києві), ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «ТД «Еліт «Сервіс» (далі - ТОВ «ТД «Еліт «Сервіс»), про визнання купівлі-продажу земельної ділянки з прилюдних торгів недійсною. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 посилалися на те, що 26 квітня 2010 року рішенням Оболонського районного суду міста Києва звернено стягнення на належний ОСОБА_2 та ОСОБА_1 предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,1001 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, з метою одержання Комерційним банком «Українська ФінансоваГрупа» - Товариством з обмеженою відповідальністю (далі - КБ «УФГ» - ТОВ)  першочергового задоволення за рахунок реалізації предмета іпотеки забезпечених та невиконаних зобов'язань          ОСОБА_3 з погашення кредиту та процентів на суму 82 157,80 доларів США і пені на загальну суму 114 469,49 грн із застосуванням до предмета іпотеки процедури реалізації шляхом продажу позивачем за ринковою вартістю на момент відчуження. 23 листопада 2012 року з прилюдних торгів, проведених ТОВ «ТД «Еліт «Сервіс», ОСОБА_4 було продано за ціною 264 440 грн по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,1001 га за вказаною вище адресою, право власності на яку належало боржнику ОСОБА_2 Крім того, ОСОБА_4 набув право власності на садовий будинок загальною площею 174,4 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Купівля-продаж земельної ділянки з прилюдних торгів не відповідає вимогам законодавства, оскільки згідно зі звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки, складеним експертом Товариства з обмеженою відповідальністю «Оціночна компанія «Вега» (далі - ТОВ «ОК «Вега»), її ринкова вартість на 28 лютого 2012 року становила 240 400 грн. Однак згідно з ціновою довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова фірма «Євротерра» орієнтовна експертна грошова оцінка спірної земельної ділянки на 19 серпня 2016 року складала 2 381 660 грн, а на 23 листопада 2012 року - 836 104 грн. Тобто на час купівлі-продажу спірної земельної ділянки з прилюдних торгів експертна грошова оцінка її вартості не відповідала дійсній орієнтовній ринковій вартості, початкова ціна була майже вдвічі занижена, а фактичний продаж здійснений за майже мінімальною ціною після уцінки. До того ж термін дії звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, затвердженого 12 березня 2012 року, закінчився 12 вересня 2012 року, а тому на час проведення прилюдних торгів він був недійсним. Кадастровий номер спірної земельної ділянки НОМЕР_1, а в протоколах про проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна вказаний кадастровий номер 78408023. Однак в актах державних виконавців від 06 грудня 2012 року про проведені прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна взагалі відсутній кадастровий номер земельної ділянки, тому договір купівлі-продажу на публічних торгах спірної земельної ділянки був укладений з порушенням земельного законодавства. Враховуючи наведене, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 просили визнати недійсною купівлю-продаж з прилюдних торгів земельної ділянки загальною площею 0,1001 га для дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1, оформлену актом державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у міста Києві        від 06 грудня 2012 року про проведені прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна на виконання виконавчого листа № 2-550, виданого 04 червня       2010 року Оболонським районним судом міста Києва, про звернення стягнення на належний ОСОБА_1 предмет іпотеки у виконавчому провадженні                            № 29370738, та актом старшого державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у місті Києві від 06 грудня 2012 року про проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки нерухомого майна на виконання виконавчого листа № 2-550, виданого 04 червня 2010 року Оболонським районним судом міста Києва, про звернення стягнення на належний ОСОБА_2 предмет іпотеки у виконавчому провадженні № 26398128.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено. 
Рішення місцевого суду мотивоване тим, що державним виконавцем правомірно визначено вартість спірної земельної ділянки, а зазначені позивачами порушення, допущені під час проведення виконавчих дій з примусового виконання рішення суду, можуть бути оскаржені шляхом подання скарги на дії державного виконавця.
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 24 травня 2017 року апеляційну скаргу представникаОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - ОСОБА_7 відхилено. Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Позивачами не надано доказів того, що в результаті порушень, які виразилися у проведенні аукціону з перевищенням шестимісячного строку після оцінки майна, була збільшена вартість арештованого майна, реалізованого на аукціоні, або будь-яким іншим чином порушено їх права.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг.
У червні 2017 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просили скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 травня 2017 рокуі направити справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.  
Касаційна скарга мотивована неврахуванням судами попередніх інстанцій того, що на час купівлі-продажу спірної земельної ділянки звіт про експертну грошову оцінку, затверджений 12 березня 2012 року експертом ТОВ «ОК «Вега», був недійсним, а тому договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений без визначення її ринкової вартості, що є підставою для визнання його недійсним. Місцевим судом не надано правової оцінки доказам позивачів та не вирішено спір в межах заявлених ними вимог, так як підставами цього позову є невідповідність вимогам закону оцінки вартості земельної ділянки, реалізованої на прилюдних торгах. Апеляційний суд дійшов необґрунтованого висновку про ненадання доказів про порушення прав позивачів, зокрема щодо збільшення вартості майна, реалізованого на прилюдних торгах, оскільки ними такі докази були надані, а також заявлено клопотання про призначення судової експертизи для визначення ринкової вартості земельної ділянки, яке взагалі не розглянуте судом першої інстанції.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 червня 2017 рокувідкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України     від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
13 квітня 2018 року справу № 756/13399/15-цВищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 березня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно зі статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня            2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень (далі - ЦПК України 2004 року), здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
 
Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 213 ЦПК України                   2004 року).
 
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).
 
Відповідно до частини першої статті 303, частини першої статті 304  ЦПК України         2004 року під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу V ЦПК України 2004 року.  
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення в повній мірі не відповідають.
Примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин, врегульованих Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV в редакції,  чинній на час проведення прилюдних торгів (далі - Закон № 606-XIV), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) та іншими нормативно-правовими актами, що виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусове виконання судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Згідно з частиною четвертою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, частини першої статті       16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судами встановлено, що рішенням Оболонського районного суду міста Києва                    від 26 квітня 2010 року звернено стягнення на належний ОСОБА_2 та ОСОБА_1 предмет іпотеки - земельну ділянку загальною площею 0,1001 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, з метою одержання КБ «УФГ» - ТОВ  першочергового задоволення за рахунок реалізації предмета іпотеки забезпечених та невиконаних зобов'язань ОСОБА_3 з погашення кредиту та процентів на суму 82 157,80 доларів США та пені на загальну суму 114 469,49 грн із застосуванням до предмета іпотеки процедури реалізації шляхом продажу позивачем за ринковою вартістю на момент відчуження.
На виконання вказаного рішення було видано виконавчий лист № 2-550, який направлено для примусового виконання до ВДВС Оболонського РУЮ в місті Києві.
Згідно зі звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки, складеним експертом ТОВ «ОК «Вега», ринкова вартість 1/2 частини земельної ділянки загальною площею 0,1001 га, кадастровий номер НОМЕР_1 що розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2, на 28 лютого 2012 року становить 240 400 грн, а ринкова вартість наданої для оцінки земельної ділянки в цілому, що визначена за методичним підходом з точки зору зіставлення цін продажу подібних земельних ділянок, становить 480 800 грн. 
ТОВ «ТД «Еліт «Сервіс» як організатором торгів на 16 липня 2012 року було призначено торги з продажу 1/2 частини земельної ділянки, належної ОСОБА_1, а                  на 18 липня 2012 року - 1/2 частини земельної ділянки, належної  ОСОБА_2, які не відбулися у зв'язку з відсутністю покупців, що підтверджується листами названого товариства від 16 та 18 липня 2012 року.
У зв'язку з цим державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ в місті Києві було уцінено на 30 процентів обидві частини спірної земельної ділянки. Після уцінки вартість кожної частини земельної ділянки становила 168 280 грн, що підтверджується відповідними актами державного виконавця, затвердженими начальником ВДВС Оболонського РУЮ в місті Києві 14 серпня та 05 вересня 2012 року.
Після уцінки організатором торгів призначено наступні прилюдні торги на 01 жовтня 2012 року, які також не відбулися у зв'язку з відсутністю покупців.
З огляду на те, що торги не відбулися, державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ в місті Києві  було повторно уцінено на 45 процентів кожну з двох частин спірної земельної ділянки. Після уцінки їх вартість становила 132 220 грн, що підтверджується відповідними актами державного виконавця, затвердженими начальником ВДВС Оболонського РУЮ в місті Києві 29 жовтня 2012 року. 
Наступні торги з продажу обох частин земельної ділянки були призначені організатором торгів на 23 листопада 2012 року. 
Згідно з протоколами від 23 листопада 2012 року № 26-0214/12 та № 26-0088/12, складеними ТОВ «ТД «Еліт «Сервіс», дві частини спірної земельної ділянки, право власності на які належало боржникам ОСОБА_2 і ОСОБА_1 згідно з Державними актами на право приватної власності на земельну ділянку НОМЕР_2 та НОМЕР_3, продано ОСОБА_4 за загальною ціною 264 440 грн. Зазначене також підтверджується актами державного виконавця від 06 грудня          2012 року про проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки. 
За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 17 лютого 2016 року  № 173 спірна земельна ділянка була продана ОСОБА_5 
Відповідно до статті 1 Закону № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно з частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. 
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. 
Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України в постанові від  25 листопада 2015 року у справі  № 6-1749цс15. 
Крім того, у вказаній постанові зазначено про необхідність дослідження судом обставини щодо того, чи впливають порушення, допущені при підготовці та проведенні прилюдних торгів, на права позивача.
Згідно з частиною восьмою статті 54 Закону № 606-XIV примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (тут і далі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
 
Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі  невиконання  або  неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом  звернення  стягнення  на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав,  встановлених статтею  12 цього Закону. Звернення стягнення  на предмет  іпотеки  здійснюється  на підставі рішення суду,  виконавчого напису нотаріуса або згідно  з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. 
 
Згідно з пунктом 3.5 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, в редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів (далі - Тимчасове положення № 68/5), спеціалізована організація, яка проводить публічні торги, не пізніше як за 15 днів до дня проведення публічних торгів публікує в порядку, визначеному Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 20 травня 2003 року № 43/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 21 травня 2003 року за № 388/7709 (втратив чинність 05 січня 2017 року), на відповідному веб-сайті інформацію про нерухоме майно, що реалізується. Оголошення про проведення повторних торгів має бути розміщене не пізніше семи днів з моменту переоцінки майна. Одночасно ця інформація може бути розміщена в засобах масової інформації.
 
Зміст інформаційного повідомлення повинен містити: 1) найменування, опис і характеристику нерухомого майна; 2) його місцезнаходження (адресу); 3) стартову ціну; 4) строки сплати та суму гарантійного внеску учасника прилюдних торгів, найменування, адресу банку, номер рахунка спеціалізованої організації для його сплати; 5) порядок та строки розрахунку за придбане на публічних торгах майно, номер депозитного рахунка органу державної виконавчої служби для сплати коштів; 6) дату, час та місце ознайомлення з майном; 7) дату, час та місце проведення прилюдних торгів; 8) реквізити спеціалізованої організації, яка проводить прилюдні торги; 9) кінцевий термін реєстрації для участі у прилюдних торгах; 11) інші відомості, потрібні для проведення прилюдних торгів (пункт 3.6 Тимчасового положення № 68/5).
 
Згідно з пунктом 3.11 Тимчасового положення № 68/5 спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна.
 
При цьому під письмовим повідомленням необхідно розуміти не тільки направлення відповідних відомостей зазначеним особам у письмовому вигляді, а й отримання цими особами відомостей, які мають бути їм повідомлені.
 
Пунктом 1.4 Тимчасового положення № 68/5 передбачено, що організація та проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку».
 
Згідно зі статтею 43 Закону України «Про іпотеку» прилюдні торги  проводяться в  двомісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки  державного виконавця на їх проведення. Початкова  ціна продажу  предмета іпотеки  встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем,  а  якщо  вони  не досягли згоди, - на підставі оцінки,  проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав  та  професійну  оціночну  діяльність,  при  цьому початкова  ціна  продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його  вартості,  визначеної  шляхом  його  оцінки. Організатор прилюдних торгів не пізніше ніж за 15 днів до дня початку  прилюдних  торгів  публікує за місцезнаходженням предмета іпотеки  принаймні  в  двох  місцевих  друкованих  засобах масової інформації   повідомлення   про  проведення  прилюдних  торгів.  У повідомленні   зазначається   інформація про  день,  час,  місце проведення  прилюдних  торгів,  опис предмета іпотеки, що підлягає продажу,  місце,  де можна отримати додаткову інформацію про умови проведення прилюдних торгів та іншу необхідну інформацію. Організатор прилюдних торгів забезпечує будь-якій зацікавленій  особі  доступ  до  інформації про  умови проведення прилюдних торгів та про предмет іпотеки, що підлягає продажу. Не пізніше  дня  публікації повідомлення про проведення прилюдних торгів у засобах  масової  інформації  організатор прилюдних торгів письмово   сповіщає  державного виконавця, іпотекодавця, іпотекодержателя та всіх осіб,  що  мають зареєстровані  у  встановленому законом порядку права та вимоги на предмет іпотеки, про день, час і місце проведення прилюдних торгів та про початкову ціну реалізації майна.
 
Порушення, допущені державним виконавцем під час здійснення своїх повноважень, визначених Законом № 606-XIV, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом.
 
Частиною третьою статті 62 Закону № 606-XIV передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону, за частинами першою, п'ятою якої визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. 
 
Частиною п'ятою статті 62 Закону № 606-XIV, пунктом 7.1 Тимчасового положення        № 68/5, абзацом третім підпункту 5.12.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року                         № 74/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року                          за № 865/4158 (втратила чинність 18 січня 2016 року), визначено підстави й порядок призначення повторних прилюдних торгів, а також порядок уцінки нереалізованого майна. Так, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця та з інших, визначених Тимчасовим положенням, причин, прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися. У такому разі призначаються повторні прилюдні торги, на яких стартова ціна лота може бути зменшена, але не більше ніж на 30 відсотків. Уцінка майна проводиться державним виконавцем у десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, після чого реалізація майна за зазначеною ціною повинна бути проведена впродовж місяця з дня проведення уцінки.
 
За правилами проведення прилюдних торгів, передбачених Тимчасовим положенням № 68/5, спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначаються початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою, та інші відомості. Визначення стартової ціни лота здійснюється на підставі початкової вартості майна за результатами проведеної оцінки майна незалежним суб'єктом оціночної діяльності.
 
Тобто на момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних торгів, для визначення вартості об'єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним. 
 
Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме частини п'ятої статті 58 Закону України № 606-XIV, пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення № 68/5.
 
Отже, проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. 
 
Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-547цс16.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з недоведеності позивачами того, що в результаті відповідних порушень, які виразилися у проведенні прилюдних торгів після закінчення шестимісячного строку дійсності звіту про оцінки майна, була збільшена вартість реалізованого майна, або будь-яким іншим чином порушено їх права.
          
Наведений висновок суду є помилковим, виходячи з такого.
 
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України 2004 року, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).
 
Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
 
Відповідно до частини першої статті 143 ЦПК України 2004 року для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. 
 
За змістом статті 168 ЦПК України 2004 року суд зобов'язаний розглянути заяви і клопотання осіб, які беруть участь у справі, та за наслідками їх розгляду постановити ухвалу. 
 
В суді першої інстанції представником позивачів було подано заяву про призначення судової експертизи для визначення грошової оцінки спірної земельної ділянки станом на час проведення прилюдних торгів, однак вказана заява фактично не розглянута судом першої інстанції, оскільки ухвали за наслідками вирішення цього питання не було постановлено. 
 
Також позивачами до місцевого суду надано цінову довідку, складену Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалтингова фірма «Євротерра», згідно з якою орієнтовна експертна грошова оцінка спірної земельної ділянки станом на 19 серпня 2016 року складала 2 381 660 грн, а станом на 23 листопада 2012 року - 836 104 грн.
 
Таким чином, позивачами надано докази, які підтверджують порушення їх прав при проведенні прилюдних торгів, зокрема щодо визначення початкової вартості спірного майна, яка  станом на час проведення торгів була вищою, ніж зазначена у звіті ТОВ «ОК «Вега» про експертну грошову оцінку земельної ділянки, реалізованої на прилюдних торгах.
 
Разом з тим, встановивши, що майно було продане за ціною, нижчою за початкову, суд першої інстанції не мотивував свій висновок щодо відсутності порушених прав позивачів у зв'язку з продажем майна за ціною, визначеною у звіті, який був нечинним.
 
Апеляційний суд не перевірив доводів позивачів та не спростував їх належним чином, не визначився з правовими підставами заявленого позову, не встановив вищевказаних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та  дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.  
 
Крім того, суди не дали оцінки тому факту, що прилюдні торги, на яких реалізоване майно, фактично були третіми.
 
Однак згідно з пунктами 4.9, 7.3 Тимчасового положення № 68/5, якщо майно не було продане або прилюдні торги не відбулися, то майно знімається з прилюдних торгів. Якщо прилюдні торги не відбулися двічі, то майно знімається з торгів, про що спеціалізована організація в триденний термін повідомляє державного виконавця.
 
Тобто проведення третіх торгів суперечить Тимчасовому положенню № 68/5, яким передбачено виключно перші та повторні торги.
 
Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, наведеним у постанові від 03 червня 2015 року у справі № 6-72цс15.
 
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною у практиці ЄСПЛ (рішення у справах «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Оцінюючи правомірність постановлених у справі судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суди зобов'язані власні процесуальні дії належним чином мотивувати, враховуючи при цьому, що доказування не може ґрунтуватися виключно на припущеннях. Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, а обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов'язковим за таких обставин та за таких умов.
 
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання названого принципу є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
 
Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
В силу вищенаведених положень статті 400 ЦПК України у Верховного Суду відсутні процесуальні можливості з'ясувати дійсні обставини справи та оцінити докази, які не були досліджені судами попередніх інстанцій, що перешкоджає Верховному Суду ухвалити нове судове рішення.
Враховуючи, що судами попередніх інстанцій не встановленні фактичні обставини які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими, а тому підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд. 
 
Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Оскільки порушення норм процесуального права при розгляді цієї справи допущені судами обох попередніх інстанцій, справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Верховним Судом взято до уваги тривалий час розгляду судами вказаної справи, однак з метою дотриманняпринципів справедливості, добросовісності та розумності, що є загальними засадами цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України), а також основоположних засад (принципів) цивільного судочинства (частина третя статті             2 ЦПК України), суд дійшов висновку про передачу справи на новий розгляд для повного, всебічного та об'єктивного дослідження і встановлення фактичних обставин, що мають важливе значення для правильного вирішення справи.
 
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу в установлені законом розумні строки з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити.
 
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 22 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 24 травня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | В. А. Стрільчук
Судді: | С. О. Карпенко
| В. О. Кузнєцов
| А. С. Олійник   С. О. Погрібний