Постанова
Іменем України
 
14 лютого 2019 року
м. Київ
 
справа № 188/1051/17
провадження № 61-15336св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:  
Штелик С. П. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Мартєва С. Ю.
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_4,   
заінтересовані особи: державний виконавець Петропавлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Сєрова Катерина Миколаївна, начальник Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області П’ятницький Андрій Васильович, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року у складі судді Курочкіної О. М. та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня 2018 року у складі                                             суддів: Пищиди М. М., Свистунової О. В., Ткаченко І. Ю.,   
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів. 
У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) державного виконавця Петропавлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Петропавлівський районний відділ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області) Сєрової К. М., начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області) П’ятницького А. В.  
Скарга мотивована тим, що 08 червня 2017 року з Петропавлівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровської області на виконання до Тернівського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровської області                               (далі - Тернівський міський відділ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області) надійшло виконавче провадження № 53418212, з примусового виконання виконавчого листа № 188/848/15-ц від 23 січня 2017 року, виданого Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 боргу у                                              розмірі 88 406 грн 62 коп.
08 червня 2017 року Тернівським міським відділом ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області відкрито виконавче провадження № 53418212 з примусового виконання вказаного виконавчого листа. Також, 08 червня               2017 року начальником Тернівського міського відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровської області була винесена постанова про стягнення коштів із заробітної плати боржника. ОСОБА_4 зазначав про те, що вказані постанови не були направлені ні йому, як стороні виконавчого провадження, ні боржнику ОСОБА_7  
28 липня 2017 року в приміщенні Тернівського міського відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області ознайомившись із матеріалами переданого державним виконавцем Сєровою К. М., виконавчого провадження                         ВП № 53418212, скаржник виявив фальсифікацію даного виконавчого провадження з посиланням на відсутність майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення. Вважає, що акти державного виконавця від 01 березня                       2017 року та від 19 травня 2017 року є сфальсифікованими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки виготовлені державним виконавцем в один день, всі дані про майно боржника ОСОБА_7 внесені до вказаних актів зі слів заінтересованих осіб, близьких родичів, а саме, матері боржника, вітчима та його дружини - ОСОБА_8, яка є солідарним боржником за рішенням суду про стягнення боргу в сумі 88 406 грн 62 коп. на користь ОСОБА_4
Вказував, що державний виконавець Петропавлівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Сєрова К. М. була попереджена, що виїзд за місцем проживання та місцем реєстрації боржника, для виявлення майна, на яке можливо накласти арешт, з подальшою реалізацією (продажем), необхідно проводити з обов'язково участю стягувача. Внаслідок  бездіяльності державного виконавця та відсутності контролю (невиконання прямих посадових обов'язків), не забезпечення своєчасного, повного і неупередженого виконання судового рішення у порядку, встановленому законодавством начальником управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровської області П’ятницьким А. В. рішення суду у примусовому порядку не виконане. 
Посилаючись на викладені обставини просив визнати дії, бездіяльність державного виконавця Петропавлівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Сєрової К. М. та начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області П’ятницького А. В. неправомірними; визнати акти від 01 березня 2017 року та від 19 травня 2017 року, складені державним виконавцем Сєровою К. М. незаконними; зобов'язати державного виконавця Сєрову К. М. здійснити необхідні виконавчі дії у спосіб та в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження»; постановити окрему ухвалу в зв'язку з порушенням законодавства, всі витрати, пов'язані із розглядом скарги покласти на Петропавлівський районний відділ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області. 
Ухвалою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області                   від 18 вересня 2017 року скаргу задоволено частково. Визнано дії державного виконавця Петропавлівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровської області СєровоїК. М. неправомірними. Визнано акти державного виконавця Сєрової К. М. від 01 березня 2017 року та                              від 19 травня 2017 року неправомірними.
Зобов'язано державного виконавця Петропавлівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровської області у виконавчому провадженні                    ВП № 53418212 здійснити необхідні виконавчі дії у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом та Законом України «Про виконавче провадження» щодо опису та арешту належного боржнику майна, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення за місцем реєстрації та місцем фактичного проживання (перебування) боржника, з участю стягувача. В задоволеннііншої частини скарги відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що виконавчі дії щодо опису майна були проведені із порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, акт підписаний одноособово державним виконавцем без залучення понятих. Також державним виконавцем не надано належних доказів щодо відсутності майна боржника, несвоєчасно направлено постанову про відкриття виконавчого провадження боржнику. 
Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня                  2018 року ухвалу Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року скасовано та прийнято нову постанову про відмову у задоволенні скарги. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновок місцевого суду щодо неправомірності акту державного виконавця від 01 березня 2017 року є помилковим, у зв'язку із тим, що державний виконавець не вчиняла виконавчих дій, які передбачають обов'язкове залучення понятих, державний виконавець лише засвідчила той факт, що двері ніхто не відчинив, тому фізично не було змоги провести будь-які дії з виявлення майна для його опису, які б передбачали обов'язкову участь понятих. Акти від 19 травня                2017 року були складені із залученням двох понятих та в присутності боржників. У акті державного виконавцявідносно ОСОБА_7, було зазначено про те, що у боржника відсутнє майно на яке можливо звернути стягнення. У акті відносно ОСОБА_8 зазначено про те, що на виявлене майно, відповідно до статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути звернено стягнення,тому висновок суду, щодо відсутності відомостей про майно ОСОБА_8, яка є солідарним боржником, є помилковим. Також, в матеріалах справинаявні доказипро отримання стягувачем постанови про передачу виконавчого провадження до іншого відділу державної виконавчої служби.  
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги.
У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Верховного Суду,                    ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що матеріали автоматизованої системи виконавчого провадження не містять доказів того, що державним виконавцем вчинено всі передбачені законом дії щодо примусового виконання рішення суду у строки, передбачені законом. Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що в матеріалах виконавчого провадження ВП № 53418212 відсутні оскаржувані постанови про проведення опису та арешту майна (коштів ) боржника від 01 березня 2017 року та від 19 травня 2017 року, а також відсутні відомості щодо вказаних постанов та актів в автоматизованій системі виконавчого провадження. 
У відзиві на касаційну скаргу Петропавлівський районний відділ ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області зазначив про те, що касаційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Постанова апеляційного суду відповідає фактичним обставинам справи, є законною та обґрунтованою, прийнятою із додержанням норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на касаційну скаргу Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зазначило про те, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Державний виконавець під час примусового виконання судового рішення діяв відповідно до вимог чинного законодавства. Посилання скаржника на бездіяльність начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зводяться до його суб'єктивних міркувань, які не підтверджені жодними доказами та без посилання на жодну норму чинного законодавства України.   
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Позиція Верховного Суду.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню. 
Суди установили, що постановою державного виконавця Петропавлівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Сєрової К. М.                    від 25 травня 2017 року передано виконавчий документ, а саме: виконавчий лист № 188/848/15-ц від 23 січня 2017 року, виданий Петропавлівським районним судом Дніпропетровської області про солідарне стягнення з ОСОБА_8, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 боргу в сумі 87 885 грн, 86 грн вартості проїзду, 65 грн 62 коп. компенсації за відрив від звичайних занять та стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 судових витрат у розмірі 370 грн, до Тернівського міського відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області. 
Підставою передачі виконавчого листа стало те, що за адресою боржника по АДРЕСА_1 відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення. 
Згідно акту державного виконавця Петропавлівського районного відділу                  ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Сєрової К. М. від 01 березня 2017 року було здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_2 щодо виявлення майна боржника, але вдома нікого не було, двері ніхто не відчинив. Згідно яких за адресою майна чоловіка не виявлено, а майно дружини не може бути описане, бо відноситься до майна на яке не може бути звернуто стягнення відповідно до статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» 
19 травня 2017 року державним виконавцем, за адресою проживання боржників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 було складено два акта державного виконавця, один складений відносно ОСОБА_7, другий відносно ОСОБА_8
Нормативно-правове обґрунтування.
Стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів                        (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.
Відповідно до статті 20 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.
Згідно частин першої, другої статті 22 вказаного Закону виконавчі дії можуть проводитися у присутності понятих. Присутність понятих є обов'язковою у випадку, передбаченому частиною третьою статті 53 цього Закону, а також у разі відсутності боржника або його представника під час вчинення виконавчих дій, пов'язаних з примусовим входженням на земельні ділянки, до нежитлових приміщень і сховищ, де зберігається майно боржника, на яке звернено стягнення, або майно стягувача, яке має бути повернуто йому в натурі, до житла, іншого володіння особи для забезпечення примусового виселення з нього та вселення в нього, під час проведення опису, арешту, вилучення і передачі майна.
Частина третя статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що понятими можуть бути будь-які дієздатні особи, які не мають особистої заінтересованості у вчиненні виконавчих дій і не пов'язані між собою або з учасниками виконавчого провадження родинними зв'язками, а також підлеглі учасників виконавчого провадження.
Згідно пункту 6 розділу ІІнструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня          2012 року № 512/5, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
Установивши, що під час виїзду за місцем проживання боржників за               адресою: АДРЕСА_2, державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо примусового виконання рішення суду, які передбачають залучення понятих, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність дій державного виконавця при складанні оспорюваного акту від 01 березня 2017 року. 
Також, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду щодо відсутності підстав для скасування актів державного виконавця                          від 19 травня 2017 року. Судом вірно встановлено, що вказані акти були складені із залученням понятих та у присутності боржників. У акті відносно ОСОБА_7 було зазначено про те, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення. У акті відносно боржника ОСОБА_8 зазначено про те, що на виявлене майно не може бути звернено стягнення з підстав, визначених статтею 55 Закону України «Про виконавче провадження».     
За таких обставин, скасовуючи ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів поданих сторонами, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні скарги.
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що державним виконавцем не було винесено постанов про арешт майна боржників, однак судом установлено, що державним виконавцем не було виявлено майна, на яке може бути накладено арешт та звернуто стягнення відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».    
Посилання заявника на те, що ним не було отримано постанови про передачу виконавчого провадження до Тернівського міського відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області є безпідставним, оскільки до матеріалів справи долучено копію поштового відправлення та витяг з офіційного сайту Укрпошти про вручення листа ОСОБА_4 
Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду та не свідчать про наявність підстав вважати незаконними дії державного виконавця.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
З урахуванням викладеного та керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 січня                    2018 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:                                                                                              С. П. Штелик 
                                                                                                               А.О. Лесько 
                                                                                                               С. Ю. Мартєв