Постанова 
Іменем України 
 
08 травня 2019 року
м. Київ
 
справа № 175/4417/15-ц
провадження № 61-37369св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Крата В. І., Коротуна В. М., 
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
представники позивача: Успенський Костянтин Миколайович , Трубіна Тетяна Володимирівна , Булатова Юлія Юріївна , Каркавіна Ірина Миколаївна , Шульга Сергій Якович , 
відповідач 1 - ОСОБА_6 , 
представник відповідача 1 - ОСОБА_7 ,
відповідач 2 - ОСОБА_8 ,
третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Лариса Леонідівна, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області у складі судді Озерянської Ж. М. від 07 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Варенко О. П., Городничої В. С. від 03 травня 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу Юрченко Л. Л., про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Позовна заява мотивована тим, що 29 травня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_6 за кредитним договором від 29 травня 2008 року № 11353312000, укладеним між останнім та акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (далі - АКІБ «Укрсиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», між сторонами укладено договір іпотеки                                    № 11353312000/11353344000/З, відповідно до умов якого позичальник передав в іпотеку банку нерухоме мано - магазин з продажу продуктів харчування та ТНС-«А», загальною площею 112,30 кв. м та земельну ділянку  площею 0,0155 га, що знаходяться за адресою:                                                АДРЕСА_1 . Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2014 року у справі № 2-175/3714/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та поручителя ОСОБА_9  заборгованість за кредитним договором в сумі 1 059 343,48 грн. Рішення набрало законної сили, виконавчі листи пред`явлено до примусового виконання, однак повернуті у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Окрім цього позивач вказав, що сума заборгованості за кредитним договором № 11353312000 від 29 травня              2008 року становить 166 604,16 дол. США, що за курсом НБУ станом на                 25 вересня 2015 року складає 3 576 069,83 грн.
 
Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлову будівлю (магазин з продажу продуктів харчування та ТНС-«А», загальною площею 112,30 кв. м) та земельну ділянку площею 0,0155 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ; встановити спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження»; визначити початкову ціну предмета іпотеки для їх подальшої реалізації 1 103 137 грн; з вартості реалізації предметів іпотеки задовольнити вимоги ПАТ «УкрСиббанк» в розмірі 166 104,16 дол. США заборгованості за кредитом та відсотками, а також 568 370,14 грн пені.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.
 
Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано відповідні докази щодо оцінки вартості предмета іпотеки, на яке просить звернути стягнення. 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» залишено без задоволення, рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року залишено без змін.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги 
 
У червні 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій необґрунтовано не взяли до уваги ринкову вартість предметів іпотеки визначену суб`єктом оціночної діяльності в звітах з оцінки вартості майна,  мотивуючи свої рішення лише на підставі пояснень оцінювача ОСОБА_10 ; не зазначили, яким чином факт особистого огляду оцінювачем основної частини об`єкта оцінки вплинув на визначення ринкової вартості предмета іпотеки. Не врахували, що за наявності невиконаного судового рішення у справі № 2-175/3714/13-ц про стягнення з відповідачів кредитної заборгованості порушується право позивача як іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок іпотечного майна.    
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від                        26 червня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 175/4417/15-ц з                                 Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. 
 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від                       17 квітня 2019 року вказану справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд встановив, що 29 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 був укладений кредитний договір № 11353312000, згідно умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 163 000 дол. США, терміном до 28 травня                       2018 року.
 
Цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 був укладений іпотечний договір № 11353312000/11353344000/З, відповідно до умов якого позичальник передав в іпотеку банку нерухоме мано - магазин з продажу продуктів харчування та ТНС-«А», загальною площею 112,30 кв. м та земельну ділянку  площею 0,0155 га, що знаходяться за адресою:                                                АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2014 року у справі № 2-175/3714/13-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та поручителя ОСОБА_9   на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 11353312000 від 29 травня              2008 року в сумі 1 059 343,48 грн.
 
Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського районного управління юстиції від 24 червня 2015 року виконавчі листи  з виконання рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 січня 2014 року у справі № 2-175/3714/13-ц були повернуті у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. 
 
У зв`язку з невиконанням позичальником боргових зобов`язань, банк звернувся до суду з указаним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження». 
 
2.Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».
 
Стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
 
Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки.
 
Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
 
Так, у справі що переглядається, доведено, що позичальник порушив кредитні зобов`язання і допустив заборгованість, що підтверджується судовим рішенням. Тобто право кредитора порушено діями позичальника. 
 
Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши факт невиконання відповідачем судового рішення про стягнення кредитної заборгованості, порушення обов`язків іпотекодавцем, прийняв рішення про відмову у задоволенні позову про звернення стягнення на предмети іпотеки, мотивуючи її тим, що наданий позивачем звіт про оцінку іпотечного майна не відповідає вимогам закону, оскільки зроблений лише на підставі візуального обстеження оцінювача без доступу до іпотечного майна; містить протиріччя та суперечні висновки щодо розрахунку вартості об`єкта оцінки, тому не може бути покладений в основу визначення вартості іпотечного майна.
 
У той же час, виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми                статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.
 
Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо наприклад, така вартість майна змінилася. Не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення.
 
Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 235/3619/15-ц (провадження № 14-11цс18), у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 27 травня 2015 року № 6-61цс15.
 
Відповідно до таких засад цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність (стаття 3 ЦК України) співмірність заборгованості та предмета іпотеки необхідно оцінювати з урахуванням конкретних обставин справи: розміру боргу та характеристики предмета застави.
 
Крім того, у пункті 1 договору іпотеки сторони визначили вартість іпотечного майна: нежитлова будівля (магазин з продажу продуктів харчування та                     ТНС-«А» загальною площею 112,30 кв. м) вартістю 33 005,00 грн; земельна ділянка площею 0,0155 га вартістю 65 069,00 грн.
 
Сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, якщо наприклад, така вартість майна змінилася.
 
За змістом статей 12, 33 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки.

З урахуванням наведеного, висновки судів попередніх інстанцій про відмову у позові за недоведеністю позивачем вартості іпотечного майна не ґрунтуються на вимогах закону.  
 
Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами попередніх інстанцій не встановлені, оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що відповідно до статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.
 
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 листопада 2017 року та постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.   Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.      ГоловуючийМ. Є. Червинська   Судді:Н. О. Антоненко    В. І. Журавель    В. І. Крат    В. М. Коротун |