ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2019 року 
м. Київ

Справа №  916/1135/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Поліщук Ю.В.,

представників учасників справи:
позивача –  державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі відокремленого підрозділу – Одеської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (далі - Підприємство) –                    Любимової А.О. – адвокат (посвідчення від 15.02.2018 №6385/10),  
відповідача - Одеського прикордонного загону Військової частини НОМЕР_1 (далі – Військова частина) – Степановича Д.Г.  (довіреність від 11.02.2019 №14/1132), 
третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області (далі - Управління) – не з`яв., 

розглянув касаційну скаргу Військової частини
на рішення господарського суду Одеської області від 19.10.2018 (суддя Малярчук І.А.) та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 (головуючий суддя – Колоколова С.І., судді Аленін О.Ю. і Мишкіна М.А.)
зі справи №916/1135/18
за позовом Підприємства 
до Військової частини
про зобов`язання укласти договір,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача – Управління. 

РУХ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог
1. Позов було подано про зобов`язання відповідача укласти договір на відшкодування експлуатаційних витрат (водопостачання, водовідведення та теплопостачання) з Підприємством. 
2. Позов обґрунтовано тим, що в порядку правонаступництва Підприємству було передано нежитлові приміщення будинку морського вокзалу, які знаходяться у користуванні відповідача згідно з договором оренди. Вважаючи себе балансоутримувачем орендованого відповідачем майна, позивач вважає також, що у відповідача виник обов`язок стосовно укладення з балансоутримувачем договору на відшкодування витрат на утримання об`єкту оренди.   
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
3. Рішенням господарського суду Одеської області від 19.10.2018, залишеним без змін постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 16.01.2018: 
позов задоволено частково;
зобов`язано Військову частину укласти договір на відшкодування експлуатаційних витрат (водопостачання, водовідведення та теплопостачання; далі - Договір) з Підприємством у редакції, наведеній у резолютивній частині зазначеного рішення;
відмовлено в задоволенні позову в частині  зобов`язання укласти договір у частині: пункту 2.4.19: "Після підписання Договору оплатити послуги за період з 01.01.2015 року за тарифами, які діють на момент укладання Договору", абзаца другого пункту 7.4: "Згідно із статтею 631 ЦК України умови цього Договору розповсюджуються на взаємовідносини Сторін, які виникли до його укладання, а саме з 01.01.2015р.";
стягнуто з Військової частини на користь Підприємства 1 762 грн. судового збору.
4. Рішення і постанову мотивовано обґрунтованістю позовних вимог у частині, в якій їх задоволено, а також відсутністю для застосування до спірних правовідносин позовної давності.  
Короткий зміст вимог касаційної скарги

5. У касаційній скарзі до Верховного Суду (з доповненням до неї) Військова частина, зазначаючи про помилковість висновків господарських судів, покладених в основу оскаржуваних рішень, просить зазначені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

6. Судами порушено та неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, у тому числі частину другу статті 10 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", частину третю статті 48 Бюджетного кодексу України, статті 179, 181, 291 Господарського кодексу України, статті 256, 257, 261, 267, 322, 631, 649, 759 Цивільного кодексу України, пункт 25 Положення про пункти пропуску через державний кордон та пункти контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.10.2010 №75, пункти 8, 13 постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.1994 №100 "Про стан виконання рішень Президента України і Уряду з питань додержання вимог прикордонного і митного законодавства", частину третю статті 11 і пункт 3 частини першої статті 20 Закону України "Про морські порти України", статті 286 – 291 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України). 

Доводи позивача

7. У відзиві на касаційну скаргу Підприємство заперечує проти доводів скаржника, зазначаючи про їх помилковість та хибність і про законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, прийняття їх з дотриманням норм матеріального і процесуального права, та просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін. 
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
8. 18.07.2008 регіональним відділенням Фонду державного майна по Одеській області  (далі – Регіональне відділення ФДМУ; орендодавець) і Військова частина (орендар) було укладено договір оренди №ДФ-155 (далі – Договір оренди) нерухомого майна, що належить до державної власності; за умовами цього договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення, загальною площею 820,8 кв.м, територіально розташовані в будинку морського вокзалу (далі - Приміщення), що перебувають на балансі державного підприємства „Одеський морський торговельний порт" (далі – ДП "Одеський МТП"), за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, 6. 

9. Договір оренди, за його умовами, діє до 15.04.2013 включно; у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця та у разі належного виконання орендарем умов цього договору останній вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором та чинним законодавством за умови відсутності заперечень органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди, наданих орендодавцю у встановлені законодавством терміни.

Також Договором оренди передбачено (пункт 5.9), що орендар зобов`язується здійснювати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна; протягом 15 робочих днів після підписання цього договору орендар має укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю.   

10. Згідно з Договором оренди у разі його припинення або розірвання майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу (пункт 10.9); майно вважається повернутим балансоутримувачу з моменту підписання орендарем та орендодавцем акта приймання-передавання, обов`язок із складання якого покладається на орендодавця (пункт 10.10). 
11. Договір оренди підписано й скріплено печатками Регіонального відділення ФДМУ (орендодавцем), Військовою частиною (орендарем) і ДП "Одеський МТП"  (балансоутримувачем).
12. Майно отримано Військовою частиною у користування за актом приймання-передачі від 18.07.2008. 
13. Як свідчить розподільчий баланс станом на 13.06.2013 та інші матеріали справи, у подальшому - будинок морського вокзалу, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Приморська, 6, передано на баланс Підприємства, а згодом – на баланс Одеської філії Підприємства. 

14.  Військова частина   у 2014 році письмово повідомила Одеську філію Підприємства і Регіональне відділення ФДМУ, що укладати договір про відшкодування витрат балансоутримувачу відповідно до Договору оренди, термін дії якого закінчився 15.04.2014, немає потреби, оскільки на законодавчому рівні чітко регламентовано підстави перебування ДПС України в пунктах пропуску через державний кордон України, що не потребує додаткового регулювання шляхом укладання договору оренди, який прямо суперечить чинному законодавству України.
15. Підприємство у 2014 році направило Військовій частині листа про  надання "уставних документів" для укладання договорів з надання комунальних послуг.
У відповідь Військова частина письмово повідомила Підприємство про розірвання Договору оренди, оскільки термін його дії закінчився 15.04.2014.
16. 13.09.2017 Підприємство направило Військовій частині  листа з проектами договорів згідно з пунктом 5.9 Договору оренди на відшкодування експлуатаційних витрат за спожиту електричну енергію, водовідведення, водопостачання та теплопостачання з проханням підписати ці проекти й повернути Підприємству. 
У відповідь на цей лист Військова частина повідомила, що вона не продовжувала дію Договору оренди на вказане в листі Підприємства майно, тому зазначені проекти не можуть бути погоджені.
У зв`язку з цим Підприємство й звернулося до суду з позовом у даній справі. 
17. Умови Договору оренди є чинними; зміни до пункту 5.9 цього договору не вносилися, у судовому порядку ця умова Договору оренди не оспорювалася. Військова частина продовжує використовувати орендовані приміщення. 
18. Нормативно-правовими актами, на які посилається Військова частина, не передбачено, що забезпечення Приміщень послугами з водопостачання, водовідведення та теплопостачання повинно здійснюватися безоплатно за рахунок балансоутримувача орендованого майна.

19. Щодо посилання Військової частини на закінчення строку дії Договору оренди 15.04.2014 судами зазначено таке. 

Відповідно до умов Договору оренди: 

- строк його дії було продовжено до 15.04.2014 (пункт 10.1 у редакції від 05.09.2012); 
- у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов цього договору протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (пункт 10.4). 

Отже, Військова частина мала повідомити Підприємство про намір розірвати Договір  оренди протягом 1 місяця після закінчення терміну дії договору, в період з 16.04.2014 по 16.05.2014, проте таке повідомлення не здійснювалося. Отже, Договір оренди продовжив свою дію на наступний рік та діяв до 15.04.2015, і в подальшому продовжував свою дію до квітня 2018 року, оскільки лише у жовтні 2017 року Військова частина відмовилася від продовження строку дії Договору оренди, чим порушила умови пункту 10.4 цього договору.

20. Судом також відмовлено позивачу у застосуванні позовної давності з огляду, зокрема, на те, що, як вважає суд, надання комунальних послуг Військовій частині здійснюється на протязі дії Договору оренди і по "сьогоднішній день включно", і цей договір "автоматично пролонгує свою дію відповідно до пункту 10.4 даного договору та є чинним станом на 2018 рік", та правовідносини, що існують між сторонами, "відносяться до групи з тривалою дією", а, отже, "позивач у справі строк позовної давності не пропустив".   

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

21.  Закон України "Про морські порти України":

Пункт 1 частини першої статті 1:

- адміністрація морських портів України – це державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання об`єктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються у кожному морському порту (адміністрація морського порту);

частина третя статті 11 (у редакції чинній, на момент виникнення спірних правовідносин):

- адміністрація морських портів України або власник морського терміналу на безоплатній основі надає у користування приміщення для організації пункту пропуску через державний кордон України, де здійснюються в установленому законодавством порядку прикордонний, митний, санітарно-карантинний та екологічний контроль і пропуск через державний кордон України осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна. 

22. Стаття 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги": 

- житлово-комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; 

- утримання будинків і прибудинкових територій - це господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. 

23. Частина восьма статті 1 Закону України "Про оренду державного та комунального майна": 

- відносини оренди об`єктів портової інфраструктури, що перебувають у державній власності, регулюються цим Законом з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про морські порти України".

24. Пункт 9 Переліку пунктів пропуску через державний кордон, в яких здійснюється переміщення товарів через митний кордон України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2012 №435 відносить до міжнародних пунктів пропуску для морського сполучення, поміж інших, Одеський морський торговельний порт. 

25. Пункт 8 постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.1994 №100 "Про стан виконання рішень Президента України і Уряду з питань додержання вимог прикордонного і митного законодавства" проведення роботи, пов`язаної з обладнанням, утриманням і ремонтом у пунктах пропуску через державний кордон приміщень для виконання зазначених видів контролю та службових приміщень для розміщення відповідних прикордонних підрозділів, митних та інших установ, що здійснюють контроль на державному кордоні (крім облаштування інженерними, технічними засобами для здійснення прикордонного, митного та інших видів контролю), покладається на Міністерство інфраструктури (пункти пропуску для залізничного, морського, річкового, поромного та повітряного сполучення) і на Державну фіскальну службу (пункти пропуску для автомобільного сполучення).

26. Частина перша статті 187 Господарського кодексу України: 

- спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом; інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду, зокрема, у разі, якщо це передбачено угодою сторін. 

27. Цивільний кодекс України:

частина перша статті 627:
- відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості;

стаття 629: 
- договір є обов`язковим для виконання сторонами;

стаття 256:  
- позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу;

стаття 257: 
- загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки;

частина перша статті 260:
- позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу;

стаття 253: 
- перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок;

частини перша і п`ята статті 261:  
- перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; 

- за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання; 

частина четверта і п`ята статті 267:   
- сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові; 

- якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
28. З огляду на наведені законодавчі приписи та з урахуванням встановлених фактичних обставин справи попередні судові інстанції, з`ясувавши, зокрема, що Договір оренди, всупереч доводам відповідача (Військової частини), не припинив своєї дії на час виникнення спірних правовідносин у даній справі, і що згідно з цим договором відповідач взяв на себе обов`язок (згідно з пунктом 5.9 Договору оренди) укласти з балансоутримувачем орендованого майна договір про відшкодування витрат балансоутримуача на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг і не виконав цей обов`язок, дійшли загалом вірного висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог у даній справі. 

29. У постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 зі справи №916/3164/14 також викладено правовий висновок про те, що нормами матеріального права не передбачено покладення витрат з утримання орендованих службових та побутових приміщень, належних до державного майна, зокрема, на балансоутримувача такого майна. 

Підстав для відступу від даного правового висновку не вбачається. 

30. Поряд з тим не можна погодитися з висновком названих судових інстанцій про відсутність підстав для застосування в даній справі позовної давності. 

Так, за з`ясованим судами попередніх інстанцій змістом згаданого пункту 5.9 Договору оренди договір на відшкодування витрат балансоутримувача мав бути укладений протягом 15 робочих днів після підписання Договору оренди, тобто (з урахуванням неробочих днів) він закінчився 08.08.2008. Відповідно, з урахуванням наведених положень статей 257, 261 Цивільного  кодексу України, перебіг позовної давності за вимогою щодо укладення договору, передбаченого пунктом 5.9 Договору оренди, розпочався з 09.08.2008 та позовна давність спливла 09.08.2011, тобто до подання позову в даній справі. Поважних причин пропущення позовної давності позивачем не наведено та судами не встановлено.

Отже, з огляду на також наведені приписи статті 267 названого Кодексу, викладене було підставою для відмови в позові. 

31. При цьому Касаційний господарський суд не погоджується з доводами попередніх судових інстанцій про те, що "початок перебігу позовної давності постійно відстрочується" через "тривалий характер порушення".

Дійсно, які вірно зазначено судами, Договір оренди "пролонгує свою дію відповідно до п.10.4 договору та є чинним". Проте пролонгація дії Договору оренди жодним чином не означає продовження згаданого 15-денного строку, що визначений пунктом 5.9 цього договору. Тобто суди помилково поширили пролонгацію договору в цілому на дію строку, встановленого одноразово певним пунктом даного договору для вчинення однієї, цілком конкретної дії. Ні з чинного законодавства, ані зі змісту Договору оренди не випливає висновку про постійне продовження згаданого строку, а, отже, й про відстрочення початку перебігу позовної давності. 

32. Поряд з тим касаційна інстанція погоджується з висновком попередніх судових інстанцій про відмову в задоволенні позовних вимог  щодо укладення договору в частині пунктів 2.4.19 і абзацу другого пункту 7.4, оскільки дані висновки узгоджуються із встановленими обставинами справи та відповідають нормам матеріальногоі процесуального права.

33. У зв`язку з наведеним Касаційний господарський суд:

- поділяє аргументи касаційної скарги щодо застосування позовної давності у даній справі і не приймає інші доводи касаційної скарги;

- враховує аргументи, викладені у відзиві на касаційну скаргу, пов`язані з укладенням  і дією Договору оренди, і не приймає доводи відповідного відзиву, пов`язані з перебігом позовної давності.   

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

29.  У розгляді даної справи суди першої і апеляційної інстанції припустилися неправильного застосування (тлумачення) норм матеріального права, що регулюють позовну давність, - статей 256, 257, 260, 261, 267 Цивільного кодексу України, що згідно із статтею 311 ГПК України є підставою для часткового скасування оскаржуваних судових рішень, а саме – у частині, що стосується задоволення позовних вимог, і ухвалення у цій частині нового рішення про відмову в позові. В частині відмови у задоволенні позовних вимог згадані рішення слід залишити без змін. Відповідно, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Заяви про розподіл судових витрат зі справи сторонами не подавалися. 
Керуючись статтями  300, 308, 311, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Одеського прикордонного загону Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду Одеської області від 19.10.2018 та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 16.01.2019 зі справи №916/1135/18 скасувати у частині, що стосується: 

1) часткового задоволення позову;

2) зобов`язання  військової частини НОМЕР_1 Одеський прикордонний загін укласти договір на відшкодування експлуатаційних витрат (водопостачання, водовідведення та теплопостачання) з державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі її відокремленого структурного підрозділу - Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрація Одеського морського порту) у наведеній в резолютивній частині зазначеного рішення редакції. 

У відповідній частині ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

3. У частині відмови в задоволенні позову зазначені рішення і постанову залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                       В. Селіваненко 

Суддя                                                                                                       І. Булгакова

Суддя                                                                                                                        Б. Львов