Постанова 
Іменем України 
 
03 квітня 2019 року
м. Київ
 
справа № 705/1539/16-ц
провадження № 61-10377св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивачі - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 травня 2016 року у складі судді Ребриної К. Г. та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року у складі колегії суддів: Подороги В. М., Демченка В. А., Василенко Л. І., 
 
ВСТАНОВИВ
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
 
Позовна заява мотивована тим, що на підставі заяви-анкети ОСОБА_1 від 09 жовтня 2012 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_1 відкрито відновлювальну кредитну лінію з пільговим періодом до 55 днів та видано банківську платіжну картку «Універсальна/Gold».
 
Станом на 31 грудня 2015 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 144 грн 81 коп., яка складається із заборгованості за основним зобов'язанням - 5 395 грн 62 коп., процентів - 19 285 грн 73 коп., пені та комісії - 2 599 грн 42 коп., штрафу - 1 864 грн 04 коп. 
 
На підставі викладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 зазначену вище заборгованість за кредитним договором. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 травня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено у позові. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 січня 2014 року ОСОБА_1 визнано недієздатною. Опіку над ОСОБА_1 не встановлено та опікуна не призначено, у зв'язку із чим вона не може бути відповідачем у справі та захищати свої права й інтереси в судовому порядку.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» відхилено, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 травня 2016 року залишено без змін. 
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що відповідно до вимог статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочин від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє опікун. Оскільки опікуна відповідачу не призначено, то апеляційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 як недієздатна особа не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому не може відповідати за зобов'язаннями, які виникли на підставі кредитного договору від 09 жовтня 2012 року.  
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У жовтні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 визнано недієздатною на підставі рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 січня 2014 року, тобто після того, як вона уклала з банком кредитний договір. Для визначення наявності у неї стану неусвідомлення значення своїх дій та неможливості керувати ними у момент вчинення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК України 2004 року зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу. Однак ця експертиза проведена не була, а тому у справі відсутні допустимі докази, на підставі яких можна дійти висновку про неусвідомлення ОСОБА_1 значення своїх дій саме в момент укладення кредитного договору. Суди не врахували, що відповідно до статті 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. 
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористалися своїм правом подати відзив на касаційну скаргу банку. 
 
Надходження касаційної скарги до Верховного Суду
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Уманського міськрайонного суду Черкаської області. 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 вересня 2017 року справу призначено до судового розгляду. 
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду. 
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України, провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає  задоволенню. 
 
Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі заяви-анкети ОСОБА_1 від 09 жовтня 2012 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, згідно з яким ОСОБА_1 відкрито відновлювальну кредитну лінію, з пільговим періодом до 55 днів та видано банківську платіжну картку «Універсальна/Gold».
 
Станом на 31 грудня 2015 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 144 грн 81 коп., яка складається із заборгованості за основним зобов'язанням - 5 395 грн 62 коп., процентів - 19 285 грн 73 коп., пені та комісії - 2 599 грн 42 коп., штрафу - 1 864 грн 04 коп. 
 
За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
 
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
 
Згідно із частиною першою та другою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Відповідно до статті 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
 
Однією із основних засад цивільного судочинства є диспозитивність, що означає розгляд судом справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина перша статті 11 ЦПК України 2004 року). 
 
Для особистої участі у розгляді справи необхідно володіти цивільною процесуальною дієздатністю. 
 
Статтею 29 ЦПК України 2004 року передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.
 
Оскільки особа, визнана судом недієздатною, не має цивільної процесуальної дієздатності, її права, свободи та інтереси, відповідно до частини першої статті 39 ЦПКУ країни 2004 року, захищає опікун. 
 
Виходячи із змісту статті 65 ЦК України, до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.
 
У справі, що розглядалася, позов про стягнення заборгованості за кредитним договором пред'явлено банком до боржника ОСОБА_1
 
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 січня 2014 року, що набрало законної сили 04 лютого 2014 року, ОСОБА_1 визнано недієздатною. 
 
У разі відсутності у сторони, визнаної недієздатною, законного представника, суд ухвалою призначає опікуна і залучає його до участі у справі як законного представника за поданням органу опіки та піклування.  
 
Судами встановлено, опікуна ОСОБА_1 не було призначено, орган опіки та піклування, на виконання вимог статті 65 ЦК України і частини першої статті 43 ЦПК України 2004 року, до суду з поданням про залучення до участі у справі законного представника ОСОБА_1 не звертався. 
 
Тому суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно відмовив у позові про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь позивача, врахувавши ті обставини, що внаслідок недієздатності ОСОБА_1 не в змозі здійснювати свої права та обов'язки, не здатна розуміти значення своїх дій та керувати ними, тому не може відповідати за борговими зобов'язаннями і самостійно виступати стороною у цивільному процесі.   
 
Разом із цим, колегія суддів зазначає, що рішення суду у цій справі не перешкоджає позивачу пред'явити на законних підставах позов, який би відповідав вимогам цивільного процесуального законодавства України. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що під час розгляду справи судами було порушено вимоги статті 145 ЦПК України 2004 року та не призначено судово-психіатричної експертизи не мають правового значення для розгляду цієї справи, оскільки заявлені банком позовні вимоги стосуються невиконання відповідачем умов кредитного договору і стягнення кредитної заборгованості, а не оспорювання дійсності кредитного договору.  
 
Інші доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права зводяться до переоцінки досліджених судами доказів, висновків судів не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.  
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів не встановила.
 
Згідно із статтею 410 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»  залишити без задоволення. 
 
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                О. В. Білоконь 

                                                                                                            Б. І.Гулько

                                                                                                            Є. В. Синельников 

                                                                                                            Ю. В. Черняк