Постанова 
Іменем України
12 квітня 2019 року
м. Київ
справа № 275/439/16-ц
провадження № 61-1142 св 19
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Лесько А. О. та               Мартєва С. Ю.,
учасники справи:
позивач- ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відповідач - відділ реєстрації актів цивільного стану Брусилівського районного управління юстиції в Житомирській області
треті особи - ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 29 серпня           2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року (у складі суддів: Коломієць О. С. (головуючий), Талько О. Б. та Шевчук А. М.) у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до відділу реєстрації актів цивільного стану Брусилівського районного управління юстиції в Житомирській області, треті особи - ОСОБА_6, ОСОБА_7, про внесення змін в актовий запис про народження дитини,
ВСТАНОВИВ :
1.           Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до відділу реєстрації актів цивільного стану (далі - РАЦС) Брусилівського районного управління юстиції в Житомирській області про внесення змін в актовий запис про народження дитини.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер їх батько- ОСОБА_20. Вони та їх бабуся- ОСОБА_19. є спадкоємцями першої черги після його смерті. У встановлений законом строк вони звернулися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
В інтересах свого неповнолітнього сина - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, з заявою про прийняття спадщини звернулася співмешканка їх покійного батька- ОСОБА_18.
Зі слів покійного батька їм відомо, що син співмешканки ОСОБА_6 - ОСОБА_11 не є його сином. Він ніколи його не вважав своєю дитиною, із заявою про визнання батьківства не звертався. На протязі дев'яти місяців вагітності ОСОБА_6 батько не знав, що вона вагітна, з пологового будинку її не забирав. Після народження дитини, її було записано зі слів матері "ОСОБА_21. Це ім'я він носив приблизно до серпня - вересня 2015 року. 
Про обставину, що їх покійний батько визнав батьківство на дитину, вони дізнались коли звернулися до відділу реєстрації актів цивільного стану Брусилівського районного управління юстиції в Житомирській області з заявою про видачу свідоцтва про смерть батька та їх було повідомлено, що первинне свідоцтво про смерть отримала співмешканка ОСОБА_6
Вважають, що внесенні зміни до актового запису про народження сина співмешканки ОСОБА_6 є сфальсифікованими, оскільки батьківство було визнане в семирічному віці дитини, після перенесення батьком інфаркту.
На підставі наведеного просили суд зобов'язати відділ реєстрації актів цивільного стану Брусилівського районного управління юстиції в Житомирській області внести зміни до актового запису про народження ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, в книзі реєстрації народжень, а саме, виключити з нього відомості про ОСОБА_13, як батька ОСОБА_12 та внести всі необхідні зміни згідно першого свідоцтва про народження.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області                           від 29 серпня 2018 року, яке залишено без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що судом було встановлено, що нині покійний ОСОБА_13 проживав в цивільному шлюбі з ОСОБА_6 до дня своєї смерті, ІНФОРМАЦІЯ_4 в них народився син ОСОБА_14. За життя ОСОБА_13 визнав себе батьком дитини, про що написав 21 серпня 2015 року заяву про визнання батьківства, дав дитині своє прізвище та по-батькові, а посилання позивачів на те, що ОСОБА_12 не є сином померлого, не знайшли свого підтвердження в суді, оскільки позивачами не надано жодного переконливого доказу в обґрунтування своїх вимог.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що встановивши під час розгляду справи, що ОСОБА_13за своє життя визнавав себе батьком дитини, подав про це відповідну заяву до органу РАЦСу та знав, що записаний батьком дитини та в подальшому позов про виключення свого імені, як батька з актового запису про народження дитини не пред'являв, а отже дійшов висновку про відсутність підстав для виключення з актового запису про народження дитини відомостей про ОСОБА_13, як батька ОСОБА_12.
Находження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
17 січня 2019 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області                                    від 29 серпня 2018 ро та постанову Житомирського апеляційного суду                         від 03 грудня 2018 року, у якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2019 року відкрито касаційне провадження та витребувати із Брусилівського районного суду Житомирської області цивільну справу № 275/439/16-ц.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі ОСОБА_4 просила скасувати рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій ухвалили рішення з порушенням норм процесуального права, оскільки суди при розгляді справи вийшли за межі позовних вимог. Крім того, на думку скаржниці судові рішення не відповідають обставинам, які були встановлені у судовому засіданні, а покази свідків викривлені та перекручені. Вважає такі судові рішення незаконними та необґрунтованими, які підлягають скасуванню.
Відзив на касаційну скаргу
21 лютого 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив Брусилівського РВ державної реєстрації актів цивільного стану ГТУ юстиції у Житомирській області на касаційну скаргу ОСОБА_4 Відзив мотивовано тим, що касаційна скарга є необґрунтованою, а суди на підставі повного та всебічного дослідження доказів, показів свідків та матеріалів, справи ухвали судові рішення відповідно до вимог чинного законодавства України.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено що, 21 серпня 2015 року ОСОБА_13 подав до відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Брусилівського районного управління юстиції у Житомирській області заяву, в якій визнав себе батьком ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, матір'ю якого є ОСОБА_6 Батьки просили присвоїти дитині прізвище батька - ОСОБА_13, по батькові - ОСОБА_22.
В актовий запис № 18 від 05 березня 2009 року про народження ОСОБА_11 були внесені зміни, відповідно до яких прізвище дитини зазначено «ОСОБА_13», по батькові «ОСОБА_22», відомості про батька зазначені «ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2». На підставі цих змін було видано повторне свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_1 від 21 серпня 2015 року. 
01 вересня 2015 року ОСОБА_12 почав відвідувати школу, а його прізвище в шкільних документах та документах медичних закладах було вказано як «ОСОБА_13».
ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_13 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть видане 20 березня 2016 року відділом державної РАЦСу Брусилівського районного управління юстиції у Житомирській області.
Висновком судової експертизи за № 19/8-4/320-СЕ/17 від 27 листопада      2017 року підтверджено, що підпис у графі «батько» на заяві про визнання батьківства від 21 серпня 2015 року виконано ймовірно ОСОБА_13 
Судами також було встановлено, що на підставі показів свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 про те, що померлий ОСОБА_13 за життя визнавав та вважав себе батьком малолітнього ОСОБА_12, а тому і звернувся до РАГСу із заявою про визнання батьківства. 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Верховний Суд у складі колегії суддів вважає, що судове рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Вивчивши доводи касаційної скарги ОСОБА_23 Верховний Суд у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини 1 статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної РАЦС. 
За життя особи, записаної батьком дитини, ніхто інший, крім нього самого, оспорювати батьківство не має права. 
Статтею 137 СК України передбачено випадки оспорювання батьківства після смерті особи, яка записана батьком дитини. Спадкоємці мають право на оспорювання батьківства лише у тому випадку, коли сама особа, що записана батьком, не визнавала або оспорювала своє батьківство: - якщо той, хто записаний батьком дитини, помер до народження дитини, оспорити його батьківство мають право його спадкоємці, за умови подання ним за життя до нотаріуса заяви про невизнання свого батьківства; - якщо той, хто записаний батьком дитини, помер після пред'явлення ним позову про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини, позовну заяву можуть підтримати в суді його спадкоємці; - якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти.
За змістом статей 4 та 5 ЦПК України особа має право на захист в судовому порядку лише порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у спосіб, визначений законом або договором.
Таким чином, суди попередніх інстанцій встановивши під час розгляду справи, що ОСОБА_13 за своє життя визнавав себе батьком дитини, подав про це відповідну заяву до органу РАЦСу та знав, що записаний батьком дитини, в подальшому позов про виключення свого імені як батька з актового запису про народження дитини не пред'являв, а суд першої інстанції на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, дійшли висновків про відсутність підстав для виключення з актового запису про народження дитини відомостей про ОСОБА_13, як батька ОСОБА_12.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо посилання позивачів, що померлий ОСОБА_13 останні роки зловживав спиртними напоями, а тому не міг адекватно усвідомлювати значення своїх дій та підписати відповідну заяву не приймаються до уваги, оскільки матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження таких обставин.
Доводи щодо порушення судом першої інстанції пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України з підстав не залишення позовної заяви без розгляду спростовуються матеріалами справи, оскільки неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи по суті (частина 1 статті 233 ЦПК України). Крім того, будь-яких заяв про залишення позову без розгляду від позивачів не надходило, а залишення позовної заяви у зв'язку з повторною неявкою позивача є правом, а не обов'язком суду. 
Зазначені доводи були предметом перегляду в суді апеляційної інстанції та судом зроблено висновок про те, що у цій справі провадження було відкрито 19 вересня 2016 року, сторони надавали пояснення по суті позовних вимог, надавали докази, за клопотанням позивачів та у справі була призначена і проведена судова почеркознавча експертиза, а тому суд першої інстанції з урахуванням вищевказаних обставин дійшов висновку про наявність достатніх підстав для ухвалення рішення у спорі між сторонами.
Крім того, апеляційний суд дослідив доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 в частині виходу судом за межі позовних вимог в частині встановлення факту проживання покійного ОСОБА_13 та третьої особи ОСОБА_6 без реєстрації шлюбу, та дійшов висновку, що такі доводи є неприйнятними, оскільки судом першої інстанції рішення з цього приводу не ухвалювалось.
З огляду на наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів вважає, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційних скарг цих висновків не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди із ними.
Крім того, доводи касаційної скарги ОСОБА_4 аналогічні доводам її апеляційної скарги, які були предметом перегляду в суді апеляційної інстанції, яким надано належну правову оцінку.
Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 260, 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 грудня 2018 року залишити без задоволення.
Рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2018 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 грудня     2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                   В. М. Сімоненко 
 
А. О.Лесько
 
С. Ю.Мартєв