ПОСТАНОВА
Іменем України
Київ

09 квітня 2019 року 
справа №815/1638/16
адміністративне провадження №К/9901/40542/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Ханової Р.Ф. (суддя-доповідач),
суддів: Гончарової І.А., Олендера І.Я.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ренійському районі Головного управління ДФС в Одеській області 
на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року у складі суддів Федусик А.Г., Шевчук О.А., Зуєвої Л.Є. 
у справі № 815/1638/16 
за позовом Державної податкової інспекції у Ренійському районі Головного управління ДФС в Одеській області
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лагуна-Рені» 
про надання дозволу на погашення суми заборгованості за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі,

У С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року Державна податкова інспекція у Ренійському районі Головного управління ДФС в Одеській області (далі - податковий орган, позивач у справі) звернулась із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лагуна-Рені» (далі - Товариство, відповідач у справі), в якої просила надати дозвіл на погашення податкового боргу Товариства шляхом продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Постановою від 25 квітня 2016 року Одеський окружний адміністративний суд позов задовольнив. Надав дозвіл на погашення податкового боргу Товариства за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі у розмірі 556652 грн 70 коп. Приймаючи рішення суд виходив з того, що податковий борг у сумі 556652,70 грн відповідачем не погашено та його стягнення з рахунків відповідача не відбулося.
Одеський апеляційний адміністративний суд постановою від 14 вересня 2016 року скасував рішення суду першої інстанцій та прийняв нову постанову, якою у задоволені позову відмовив. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що станом не лише на момент подання даного адміністративного, а й на час складання акту опису майна та винесення рішення про опис майна у податкову заставу від 15 травня 2015 року, все нерухоме майно Товариства вже було обтяжене постановою виконавчої служби, тому відсутні законні підстави для надання дозволу на погашення заборгованості шляхом продажу майна Товариства.
У січні 2017 року податковий орган подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на невірну правову оцінку обставин у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відзив на касаційну скаргу від відповідачів до Верховного Суду не надходив, що не перешкоджає перегляду рішення судів першої та апеляційної інстанцій. 

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, вбачає підстави для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Суди першої та апеляційної інстанцій установили, що відповідачем несвоєчасно сплачувались узгоджені суми податкових зобов'язань, у зв'язку з чим, постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 липня 2015 року у справі №815/4033/15 задоволено подання податкового органу до Товариства про стягнення коштів за податковим боргом у розмірі 555747,78 грн з рахунків у банках, обслуговуючих платника податків.

На виконання постанови суду від 15 липня 2015 року податковим органом на підставі статті 95 Податкового кодексу України, скеровано до установ банку, у яких відкриті рахунки Товариства інкасові доручення про стягнення з рахунків останнього податкового боргу в сумі 555747,78 грн, інкасові доручення повернуті без виконання.

Таким чином, заходи стягнення заборгованості з рахунків відповідача в судовому порядку не призвели до погашення відповідачем податкового боргу.

На підставі статті 89 Податкового кодексу України податковим органом прийнято рішення № 24/23 про опис майна Товариства у податкову заставу та складено акт опису майна від 15 травня 2015 року, внесено записи в Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо податкової застави.

Таким чином, позивачем вжито необхідні заходи для погашення податкового боргу Товариства.

Станом на час подання позову сума боргу в розмірі 556652,70 грн, в тому числі пеня у сумі 292,36 грн відповідачем не сплачена. 

Оскільки зазначені заходи не призвели до погашення боргу, податковим органом з метою реалізації права, наданого пунктом 95.1 статті 95 Податкового кодексу України, заявлено вимогу про надання дозволу на погашення податкового боргу 556652,70 грн за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. 

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права до спірних правовідносин, Суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 87.2 статті 87 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент прийняття рішень судами попередніх інстанцій) джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. 

Як зазначено в пункті 95.1 статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

В силу пункту 88.1 статті 88 Податкового кодексу України, з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов'язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Відповідно до пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України, майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Згідно вимог пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття органом державної податкової служби рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Податковий кодекс не покладає на податкову службу обов'язок перевіряти, чи накладено на майно інші обтяження, та не ставить можливість звернення до суду у залежність від наявності (чи відсутності) інших обтяжень.

Рішення суду про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платника податку виноситься за результатами розгляду відповідного позову податкового органу і не може бути ухвалене в порядку статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
У разі надходження позовних заяв про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платника податку суди вимагають у позивача письмові докази:
- постанову суду про стягнення коштів;
- документи, що свідчать про відсутність коштів на рахунках;
- витяг з Єдиного реєстру застав про перебування майна в податковій заставі; 
- акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави;
- рішення керівника органу ДПС про опис майна.

Доказів відсутності інших обтяжень майна у податкового органу не вимагають.

Посилання суду апеляційної інстанції на пріоритетність обтяжень Суд вважає недоречним, з огляду на наступне.

Поняття пріоритету в розрізі обтяжень встановлено статтею 2 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» № 1255-IV від 18 листопада 2003 року, відповідно до якої пріоритет - переважне право обтяжувача відносно права іншої особи на те ж саме рухоме майно.

Статтею 1 вказаного Закону встановлено, що цей Закон визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.

Тобто, вказаний Закон регулює правовий режим виключно рухомого майна, а як зазначено у акті опису майна від 15 травня 2015 року в податкову заставу передано адміністративну будівлю, цегляну, площею 519,10 м^2.

В той же час, статтею 572 Цивільного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент прийняття рішень судами попередніх інстанцій) встановлено поняття застави, а саме в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частинами 1, 2 статті 574 Цивільного кодексу України встановлено, що застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До застави, яка виникає на підставі закону, застосовуються положення цього Кодексу щодо застави, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

За приписами частин 1-3 статті 588 Цивільного кодексу України наступна застава майна, що вже заставлене, допускається, якщо інше не встановлено попереднім договором застави або законом. Наступна застава майна не припиняє право застави попереднього заставодержателя. 

Перший заставодержатель має переважне право перед наступними заставодержателями на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Вимоги наступних заставодержателів задовольняються в порядку черговості виникнення права застави, крім випадку, передбаченого частиною четвертою цієї статті. 

Частиною 4 вказаною статті встановлено особливості щодо застави рухомого майна - якщо предметом застави є рухоме майно, заставодержатель зареєстрованої застави має переважне право на задоволення вимог із заставленого майна перед заставодержателями незареєстрованих застав та застав, які зареєстровані пізніше.

За таких обставин, оскільки предметом застави є нерухоме майно, вимоги заставодержателів задовольняються у порядку черговості виникнення права застави. Тобто, в даних правовідносинах в першу чергу задовольняються вимоги Державної виконавчої служби, в другу - податкового органу. Але, для того, щоб податковий орган мав можливість скористатись своїм правом потрібно рішення суду, як це передбачено статтею 95 Податкового кодексу України.

Враховуючи встановлені у цій справі обставини, Верховний Суд визнає, що суд першої інстанції, на відміну від суду апеляційної інстанції, здійснив їх комплексне дослідження, правильно застосував норми матеріального права та надав їм системне тлумачення, відтак судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Суд визнає, що суд апеляційної інстанцій допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого касаційна скарга товариства підлягає задоволенню, а рішення суду апеляційної інстанції скасовується.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Ренійському районі Головного управління ДФС в Одеській області задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року у справі № 815/1638/16  скасувати.

Залишити в силі постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2015 року у справі № 815/1638/16.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                 Р.Ф. Ханова 

Судді:                                                                                           І.А. Гончарова          

                                                                                          І.Я. Олендер