Дата документу 15.05.2019 Справа № 314/3376/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
     Єдиний унікальний №314/3376/18                Головуючий у 1 інстанції Кіяшко В.О.
Провадження № 22-ц/807/288/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
15 травня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , служба у справа дітей Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області, про видачу обмежувального припису, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою, в якій просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 із встановленням тимчасового обмеження прав останнього із покладенням на нього обов`язків строком на шість місяців.
В обґрунтування заяви зазначила, що вона разом зі своїми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає у АДРЕСА_1 . Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.05.2018 року ОСОБА_3 визнаний батьком доньки ОСОБА_5 Протягом певного періоду життя заявниця мала спілкування з ОСОБА_3 , але сімейних відносин між ними не склалося. після народження доньки ОСОБА_6 , життя заявниці та її дітей перебуває в постійному страху та насильстві з боку ОСОБА_3 , який створив неможливі умови для проживання заявниці та її близьких. ОСОБА_3 систематично травмує психіку дітей заявниці, а саме висловлюється при дітях нецензурною лайкою, погрожує заявниці розправою, а саме вбивством, підіймає на заявницю та старшу її доньку ОСОБА_7 , постійно слідкує за ними, штовхається, ображає заявницю на вулиці. В результаті чого, заявниця та її діти не можуть спокійно пересуватись по вулицям міста, до того ж ОСОБА_3 намагався викрасти доньку ОСОБА_8 . Крім того, ОСОБА_3 неодноразово зустрічав заявницю біля її будинку, без дозволу заходив до квартири та вчиняв крики та бійки. На протязі останніх двох років ОСОБА_3 систематично вчиняє щодо заявниці, її дітей та родичів насильство, а саме морально принижує, наносить побої. Діти постійно плачуть та знаходяться в стресовому стані.
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2018 року заяву задоволено.
Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 Встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 , та покладено на нього терміном на 6 (шість) місяців наступні обов`язки: заборонено перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалими особами ОСОБА_9 та малолітньою ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено наближатися на відстань ближче 100 м до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалими особами ОСОБА_9 та малолітньою ОСОБА_5 ; заборонено вести листування, телефонні переговори з постраждалими особами ОСОБА_9 та малолітньою ОСОБА_5 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб.
Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднесено на рахунок держави.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати,  і ухвалити по справі нове рішення яким відмовити у задоволені заяви.
ОСОБА_9 надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції у цій справі залишити без змін.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 є кривдником заявника ОСОБА_10 та її дітей, по відношенню до якої ним вчинено домашнє насильство.
Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_9 разом зі своїми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешкає у АДРЕСА_1 . 
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 02.05.2018 року ОСОБА_3 визнаний батьком доньки ОСОБА_5 
Протягом певного періоду життя заявниця мала спілкування з ОСОБА_3 , але сімейних відносин між ними не склалося. 
Після народження доньки ОСОБА_6 , життя заявниці та її дітей перебуває в постійному страху та насильстві з боку ОСОБА_3 , який створив неможливі умови для проживання заявниці та її близьких. 
ОСОБА_3 систематично травмує психіку дітей заявниці, а саме висловлюється при дітях нецензурною лайкою, погрожує заявниці розправою, а саме вбивством, підіймає на заявницю та старшу її доньку ОСОБА_7 , постійно слідкує за ними, штовхається, ображає заявницю на вулиці. 
В результаті чого, заявниця та її діти не можуть спокійно пересуватись по вулицям міста, до того ж ОСОБА_3 намагався викрасти доньку ОСОБА_8 . Крім того, ОСОБА_3 неодноразово зустрічав заявницю біля її будинку, без дозволу заходив до квартири та вчиняв крики та бійки. На протязі останніх двох років ОСОБА_3 систематично вчиняє щодо заявниці, її дітей та родичів насильство, а саме морально принижує, наносить побої. Діти постійно плачуть та знаходяться в стресовому стані.
Вказане підтверджено в суді першої інстанції показами свідків та дослідженими відео та аудіо записами. 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
За результатами розгляду звернення ОСОБА_9 від 28.03.2018р. №К-30 Виконавчий комітет Вільнянської міської ради направив звернення заявника до Вільнянського відділення поліції у Запорізькій області (а.с. 8).
04 квітня 2017 року ОСОБА_9 звернулася до прокуратури Вільнянського району зі скаргою на протиправні дій ОСОБА_3 , які він чинить відносно неї та її дітей. (а.с.11).
Прокуратура Вільнянського району Запорізької області направила вказану скаргу начальнику Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП України в Запорізькій області (а.с.12).
Згідно висновку спеціаліста №03 від 27.03.2018 року, зробленого на підставі заяви ОСОБА_9 , виявлено у ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які цілком могли утворитися за обставин вказаних нею при огляді. Зі слів освідуваної, ОСОБА_3 увірвався до неї у квартиру та наніс тілесні ушкодження (а.с. 13-14).
Згідно висновку спеціаліста №07 від 03.08.2017 року, зробленого на підставі заяви ОСОБА_9 , виявлено у ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які цілком могли утворитися за обставин вказаних нею при огляді. Зі слів освідуваної, ОСОБА_3 на ринку завдав їй удар рукою в область спини (а.с. 15).
Крім того, судом встановлено, що з приводу неправомірних дій ОСОБА_3 ОСОБА_9 неодноразово зверталася до Вільнянського ВП Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області та Прокуратури Вільянського району Запорізької області. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи зверненнями та відповідями (а.с.18-68).
Вільнянським відділенням поліції Пологівського ВП ГУНП в Запорізькій області проведена профілактична бесіда з ОСОБА_3 що подальших дій неправомірного характеру.
Скаржником на спростування зазначеного не надано належних та допустимих доказів.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що після неодноразових заяв до поліції погрози не припинялись, заявник змушена звернутись до суду із вимогою про видачу обмежувального припису. ОСОБА_3 переслідує заявницю та її дітей, кричить на неї як вдома, так і на вулиці, штовхає та висловлюється нецензурною лайкою на очах дітей та родичів, постійно погрожує фізично розправитись із заявницею.
Колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції про те, що така поведінка ОСОБА_3 свідчить про те, що життя і здоров`я заявника, а також здоров`я дітей, зокрема, психічне, перебувають під постійною загрозою.
Відповідно до положень статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Розроблення законопроекту «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачене постановою від 15.05.2013 N 341 Кабінету Міністрів України "Про затвердження Державної цільової соціальної програми підтримки сім`ї до 2016 року", пунктом 4 Плану заходів щодо забезпечення виконання положень Європейської соціальної хартії (переглянутої) на 2015 - 2019 роки, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 року N 450-р. Проект Закону спрямовано на реалізацію положень Національної стратегії у сфері прав людини, затвердженої Указом Президента України від 25.08.2015 року N 501/2015. Необхідність прийняття акта була зумовлена також підготовкою до ратифікації Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (Стамбульська конвенція).
Метою цього Закону є узгодження положень чинного законодавства України у сфері протидії домашньому насильству та насильству стосовно жінок та адаптування його до європейських стандартів, що забезпечують підготування бази для ратифікації передбаченої розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 N450-p, Стамбульської конвенції.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що поведінка ОСОБА_3 свідчить про те, що життя та здоров`я ОСОБА_9 та її дітей перебувають під загрозою.
Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості судового рішення є безпідставними та зводяться до переоцінки доказів.
Доводи апеляційної скарги про те, що він ніколи не вчиняв домашнє насильство стосовно ОСОБА_9 та доньки спростовані наявними в матеріалах доказами (а.с. 18-68).
Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права. 
Таким чином, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.
На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права. 
Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.
Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.
Відповідно ж до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 серпня 2018  року  у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 16 травня 2019 року.

Головуючий
Судді: