ПОСТАНОВА
Іменем України

15 травня 2019 року 
м.Київ
справа №487/5863/16-а
адміністративне провадження №К/9901/22258/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача: Желтобрюх І.Л.,
суддів: Бевзенка В.М., Білоуса О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу   ОСОБА_1 на постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 березня 2017 року (суддя: Темнікова А.О.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року (судді: Коваль М.П.,Домусчі С.Д., Кравець О.О.) у справі №487/5863/16-а  за  позовом  ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Миколаєві про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління патрульної поліції у місті Миколаєві (далі - УПП у м.Миколаєві), в якому просила: визнати протиправною та скасувати постанову від 04.11.2016 серії АР №155894 про притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною другою статті  122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
Постановою Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій позивач звернувся з касаційною скаргою, у якій просив скасувати такі судові рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що судами неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені в оскаржуваних рішеннях, не відповідають обставинам справи.
Заперечуючи проти касаційної скарги відповідач просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін, оскільки вважає доводи позивача безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Так, в ході розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що 04 листопада 2017 року близько 02:00 години автомобіль «GEELY MR 7151 A» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , здійснив проїзд регульованого перехрестя проспекту Богоявленського з вулицею Океанівською в місті Миколаєві на забороняючий сигнал світлофора (червоний), чим порушив п.8.7.3 «е» ПДР України.
Постановою інспектора патрульної поліції УПП у місті Миколаєві Корніло Ю.В. від 04.11.2016 серії АР №155894 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.
Вважаючи вищеозначену постанову протиправною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що інспектор патрульної поліції діяв відповідно до вимог чинного законодавства, а постанова щодо притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, винесена правомірно та у встановленому законом порядку.
За приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги.
Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог касаційної скарги, з огляду на наступне.
Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно частини другої статті 122 КУпАП відповідальність настає в разі порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника (…).
Відповідно до пункту 8.7.3. «е» ПДР України червоний сигнал, зокрема, миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух.
Як встановлено судами попередніх інстанцій з відеозапису, наявного в матеріалах справи, позивач, проїхав на червоний сигнал світлофора, чим порушив вимоги пункту 8.7.3 «е» ПДР України.
Враховуючи вищевикладене, суди першої та апеляційної інстанцій зробили обґрунтований висновок про правомірність дій інспектор патрульної поліції та, відповідно, відсутність правових підстав до скасування постанови від 04.11.2016 серії АР №155894  щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП.
Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та фактично зводиться до переоцінки доказів та встановлених по справі обставин, що, в силу вимог  статті 341 КАС України, не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
При цьому будь-яких обставин, які б свідчили про допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, що дозволяло б суду вийти за межі доводів касаційної скарги чи слугувало б обов`язковою підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, Верховним Судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 352, 355, 356, 359  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Постанову Заводського районного суду міста Миколаєва від 22 березня 2017 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2017 року залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 , - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.
Суддя-доповідач:                                                                      І.Л. Желтобрюх
Судді:                                                                                          В.М. Бевзенко
                                                                                          О.В. Білоус