ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2019 року 
м. Київ

Справа №  922/5129/14 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Вронська Г.О. - головуюча, Баранець О.М., Студенець В.І.,  

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
 
на ухвалу Господарського суду Харківської області  
у складі судді Калініченко Н.В.
від 07.09.2018 та
на постанову Східного апеляційного господарського суду 
у складі колегії суддів: Пушай В.І, Стойка О.В., Пелипенко Н.М.
від 10.12.2018

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ-5" 
про стягнення 295 696 167,22 грн

за скаргою  Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення та дії держаного виконавця,

ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст вимог скарги на рішення та дії державного виконавця

1. 04 вересня 2018 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало скаргу на рішення та дії державного виконавця (надалі - Скарга).

2. У зазначеній Скарзі позивач просить: визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савки Ліани Олегівни з винесення 10.08.2018 постанови про зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження ВП №47046152; зобов'язати начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савка Л.О., скасувати постанову про зупинення вчинення виконавчих дій, винесену 10.08.2018 в межах виконавчого провадження ВП № 47046152; зобов'язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савку Л.О. або іншого державного виконавця вказаного відділу продовжити примусове виконання рішення суду у справі № 922/5129/14 в межах виконавчого провадження ВП № 47046152, про що винести відповідну постанову.

3. Скарга мотивована тим, що державним виконавцем при здійсненні виконавчих дій порушені приписи Закону України "Про виконавче провадження", оскільки, на думку позивача, дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" на заборгованість за рішенням суду у даній справі №922/5129/14 не поширюється, тому не було підстав для зупинення вчинення виконавчих дій згідно з пунктом 10 частини 1 статті 34  Закону України "Про виконавче провадження".

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

4. Ухвалою Господарського суду Харківської області у справі №922/5129/14 Скаргу позивача залишено без розгляду.

5. Постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

6. Оскаржувані судові рішення мотивовані тим, що Скарга подана позивачем з пропуском встановленого частиною 1 статті 341 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) десятиденного строку для оскарження дій державного виконавця та без клопотання про поновлення такого строку.

7. Судами першої та апеляційної інстанцій відхилено доводи позивача про те, що при обчисленні строку на оскарження дій державного виконавця застосуванню підлягають приписи частини 5 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", якою встановлено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. 08 січня 2019 року позивач подав касаційну скаргу.

9. У касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області та постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2018, а справу №922/5129/14 направити до суду першої інстанції для розгляду Скарги по суті.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ Й АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

10. Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.12.2014 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 223 561 135,50 грн основного боргу, 3 927 888,07 грн 3% річних, 27 947 095,75 грн інфляційних втрат, 73 080,00 грн судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

11. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 05.02.2015 рішення суду першої інстанції змінено в частині судових витрат - стягнуто з відповідача на користь позивача 63 748,44 грн судового збору за подання позову.

12. 18 лютого 2015 року на примусове виконання вказаних судових рішень видано відповідний наказ, за яким було відкрито виконавче провадження.

13. Постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Л.О. від 10.08.2018 ВП №47046152 зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 18.02.2015 у справі №922/5129/14 на підставі пункту 10 частини 1 статті 34, статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку з тим, що боржника включено до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

14. Про винесення державним виконавцем зазначеної постанови від 10.08.2018 про зупинення вчинення виконавчих дій, позивач дізнався 21 серпня 2018 року, при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження №47046152.

15. Скаргу позивач подав 04 вересня 2018 року, з пропуском строку, передбаченого статтею 341 Господарського процесуального кодексу України.

16. Позивачем не подано клопотання про відновлення строку подання Скарги.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

17. Подана позивачем касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій були порушені норми процесуального права, зокрема, приписи статей 116, 236, 341 ГПК України та неправильно застосовані норми матеріального права, а саме, приписи статті 74 Закону України "Про виконавче провадження".

18. Позивач зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій невірно визначено принцип урегулювання колізії правових норм одного рівня, оскільки норма частини 5 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" є спеціальною по відношенню до норм ГПК України при оскарженні дій державного виконавця щодо виконання судового рішення, а тому має пріоритет у застосуванні. На думку позивача, у даному випадку застосуванню підлягають саме норми спеціального закону, яким передбачено інший, відмінний від положень чинного ГПК України, порядок оскарження дій рішень та дій/бездіяльності органів виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

Позиція відповідача, викладена у відзиві на касаційну скаргу

19. У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, оскільки вважає, що оскаржувані судові рішення прийнято з додержанням норм чинного законодавства.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

20. Конституція України 

Стаття 129^1
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

21. Закон України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (надалі - Закон)

Стаття 3 частина 1
Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів:

1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

1^1) судові накази;

2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом;

3) виконавчих написів нотаріусів;

4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій;

5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди;

6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом;

7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами;

8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України;

9) рішень (постанов) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Стаття 74 частини 1, 3, 5
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

22. Рішення Конституційного Суду України від 07.07.1998 №11-рп/98 у справі №1-19/98 щодо офіційного тлумачення частин другої і третьої статті 84 та частин другої і четвертої статті 94 Конституції України (справа щодо порядку голосування та повторного розгляду законів Верховною Радою України).

Термін "дні", якщо він вживається у зазначених правових актах без застережень, означає лише календарні дні. 

23. Господарський процесуальний кодекс України (надалі - ГПК України)

Стаття 3 частина 1
Судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 115
Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Стаття 118
Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Стаття 300 частини 1, 2
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Стаття 339
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Стаття 340 частина 1
Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Стаття 341 частина 1 пункт "а", частина 2
Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

24. Щодо аргументів позивача, наведених у касаційній скарзі, про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, Суд зазначає, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.03.2019 у справі №920/149/18 вирішено питання щодо розв'язання виключної правової проблеми, яка полягає у колізії норм пункту "а" частини 1 статті 341 ГПК України та частини 5 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження".

25. Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила таке.

26. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя - захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.

27. Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

28. Так, оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення передбачено нормами як Закону [частина 1 статті 74], так і нормами ГПК України [стаття 339].

29. Однак, норми Закону та норми ГПК України, які є законодавчими актами однакової юридичної сили, встановлюють неоднаковий строк для оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення.

30. Так, за приписами частини 5 статті 74 Закону рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

31. Натомість, приписами пункту "а" частини 1 статті 341 ГПК України, встановлено, що відповідну скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права.

32. При цьому, враховуючи положення статті 115 ГПК України та Рішення Конституційного Суду України від 07.07.1998 №11-рп/98, десятиденний строк, зазначений у пункті "а" частини 1 статті 341 ГПК України, слід обчислювати в календарних днях. 

33. За змістом частини 1 статті 3 ГПК України, при здійсненні судочинства господарський суд керується положеннями ГПК України, а не Законом.

34. ГПК України регулює порядок оскарження саме до господарського суду дій державного виконавця, на виконанні якого перебуває судове рішення цього суду. Право на звернення зі скаргою і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов'язані з наявністю ухваленого за правилами ГПК України судового рішення та з його примусовим виконанням. 

35. Натомість, Закон регулює оскарження дій державного виконавця не тільки до суду, а й до інших органів, що убачається з приписів частини 3 статті 74 Закону.

36. Також Закон регулює відносини з оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців при виконанні не тільки судових рішень, але й  інших виконавчих документів, про що зазначено у частині 1 статті 3 Закону.

37. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що стаття 74 Закону є загальною нормою по відношенню до статей 339-341 ГПК України, оскільки застосовується до більш широкого кола відносин, а саме: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

38. Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій у даній справі №922/5129/14, позивач звернувся зі Скаргою із пропуском десятиденного строку, встановленого пунктом "а" частини 1 статті 341 ГПК України та без клопотання про поновлення такого строку.

39. Тому, враховуючи правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі №920/149/18 та обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій у даній справі №922/5129/14, Суд вважає, що при вирішенні даного спору суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи Скаргу позивача, правильно застосували приписи статті 118, пункту "а" частини 1 статті 341 ГПК України та, відповідно, дійшли обґрунтованого висновку про залишення Скарги без розгляду.

40. При цьому Суд зауважує про те, що залишення без розгляду Скарги позивача не позбавляє останнього повторно звернутись до суду з відповідною скаргою на рішення, дії державного виконавця та клопотанням про поновлення пропущеного строку для подання скарги із зазначенням поважності таких причин.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

41. Зважаючи на викладене, Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

42. Ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін.

Судові витрати

43. Судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції покладаються на позивача, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд 

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Харківської області від 07.09.2018 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 10.12.2018 у справі №922/5129/14 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча                                                                                                        Г. Вронська

Судді                                                                                                                  О. Баранець

                                                                                                                                В. Студенець