ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2019 року 
м. Київ

Справа №  905/2043/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Студенець В.І.,
розглянувши касаційну скаргу в порядку письмового провадження Акціонерного товариства "Сбербанк"
на ухвалу Господарського суду Донецької області
у складі судді Величко Н.В.
від 12.11.2018
та постанову Східного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Фоміна В.О., Пуль О.А., Шевель О.В.
від 08.01.2019
за позовом Акціонерного товариства "Сбербанк"
до Державного підприємства "Донецька залізниця"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця"
про стягнення 50 313 887,50 доларів США
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог.
Позивач - Акціонерне товариство "Сбербанк", звернувся до Господарського суду Донецької області з позовною заявою, в якій просив стягнути з Державного підприємства "Донецька залізниця" заборгованість у розмірі 50313887,50 дол. США (п'ятдесят мільйонів триста тринадцять тисяч вісімсот вісімдесят сім доларів США 50 центів) за договорами про відкриття кредитної лінії                      №07-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №08-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013,                  №09-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №10-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013,                 №11-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013. 
Також позивач просив суд об'єднати ці позовні вимоги, посилаючись на їх однорідність, та розглядати їх в рамках одного провадження.
2. Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття.
Ухвалою Господарського суду Донецької області від 12.11.2018 у справі №905/2043/18, залишеною без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2019 відмовлено Акціонерному товариству "Сбербанк" в об'єднані позовних вимог про стягнення заборгованості за договорами про відкриття кредитної лінії №07-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №08-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, №09-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013,                  №10-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013 та №11-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013. Повернуто позовну заяву Акціонерного товариства "Сбербанк" та додані до неї документи заявнику на підставі пункту 2 частини 5 статті 174 ГПК України.
Обґрунтовуючи ухвалу та постанову, господарські суди дійшли висновку, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №07-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, договором про відкриття кредитної лінії №08-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, договором про відкриття кредитної лінії №09-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, договором про відкриття кредитної лінії №10-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, договором про відкриття кредитної лінії №11-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013.
Оскільки у даному випадку заявлені позовні вимоги є різними за обсягом зобов'язань, то для вирішення даного спору по суті потрібно дослідити окремо предмет кожного з договорів, договірну ціну, строк дії, обґрунтування розрахунків заборгованості за основною сумою кредитної лінії та заборгованості по процентам за користування кредитною лінією, а також докази на підтвердження виконання сторонами своїх зобов'язань окремо за кожним договором. При цьому необхідно звернути увагу на ту обставину, що кожна із заявлених вимог обґрунтована порушенням умов цих договорів.
Щодо доказів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідачів, суд апеляційної інстанції, не вдаючись в оцінку суті вказаних доказів, а здійснюючи їх оцінку з точки зору формального підтвердження позивачем своїх позовних вимог, зауважує, що вимоги позивача обґрунтовані різними документами, зокрема, договорами про відкриття кредитних ліній, копіями меморіальних ордерів, копіями банківських виписок. Окрім цього, необхідно зазначити, що до позову додано розрахунок заборгованості по кожному договору окремо.
За таких обставин, позивачем не доведено та не надано суду належних доказів того, що заявлені ним у позовній заяві вимоги підтверджуються одними й тими ж самими доказами.
3. Короткий зміст вимог касаційної скарги.
Акціонерне товариство "Сбербанк" 31.01.2019 звернулося до Верховного Суду, через Східний апеляційний господарський суд, з касаційною скаргою на ухвалу Господарського суду Донецької області від 12.11.2018 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2019 у справі № 905/2043/18, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Донецької області від 12.11.2018 і постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2019 року по справі №905/2043/18 та передати справу №905/2043/18 для продовження її розгляду Господарського суду Донецької області. 
4. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.
В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на порушення судом першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконних ухвали та постанови.
Вимоги позивача, що є предметом позовної заяви, пов'язані поданими доказами, що вбачається з додатків до позовної заяви.
Крім документів щодо зобов'язань за кожним із кредитних договорів, до позовної заяви додані докази, які є спільними для всіх кредитних договорів, стягнення заборгованості за якими складають позовні вимоги Банку, та які піддягають спільному дослідженню.
Позовні вимоги позивача до відповідача пов'язані не лише доказами, а й є вимогами за однотипними (однорідними) зобов'язаннями, що виникли в один день (договори про відкриття кредитної лінії №07-В/13/66/КЛ-КБ,                          №08-В/13/66/КЛ-КБ, №09-В/13/66/КЛ-КБ, №10-В/13/66/КЛ-КБ та                            №11-В/13/66/КЛ-КБ укладено між Банком та позичальником 30.04.2013 року), виконані з боку позивача в один день (копії меморіальних ордерів про видачу кредитних коштів за всіма п'ятьма кредитними договорами в один день, а саме 02.12.2013 року, додані до позовної заяви) та мають абсолютно ідентичні умови їх виконання, що підтверджує відсутність суттєвих ускладнень при дослідженні доказів та встановленні обставин справи за всіма кредитними договорами в одному провадженні.
Позовну заяву Банку повернуто судом першої інстанції на підставі                                п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України. Даною нормою встановлено, що суд повертає позовну заяву та додані до неї документи, якщо позивачем допущено порушення правил об'єднання позовних вимог, крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 ГПК України.
Скаржник вважає, що судом першої інстанції неправомірно повернуто позовну заяву Банку, а судом апеляційної інстанції неправомірно не скасовано оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, чим порушено норму п. 2 ч. 5 ст. 174 ГПК України та неправомірно не застосовано норми ст. 173 ГПК України, які підлягали застосуванню в даному випадку.
5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги повністю, а ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного господарського суду залишити без змін.
Позиція Верховного Суду
6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду апеляційної інстанцій.
Здійснивши розгляд касаційної скарги, дослідивши наведені у ній доводи, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, Касаційний господарський суд вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що предметом позову є стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії                    №07-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, договором про відкриття кредитної лінії №08-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, договором про відкриття кредитної лінії №09-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, договором про відкриття кредитної лінії №10-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013, договором про відкриття кредитної лінії       №11-В/13/66/КЛ-КБ від 30.04.2013.
Як зазначено господарськими судами, позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов п'яти договорів (цивільно-правових зобов'язань), тобто п'яти різних юридичних фактів, з якими закон пов'язує виникнення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків, а отже в позовній заяві об'єднано вимоги, які виникли з різних підстав, що не відповідає частиною 1 статті 173 ГПК України.
Також не вдаючись в оцінку суті доказів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідачів, а здійснюючи їх оцінку з точки зору формального підтвердження, суд апеляційної інстанції зауважив, що вимоги позивача обґрунтовані різними документами, зокрема, договорами про відкриття кредитних ліній, копіями меморіальних ордерів, копіями банківських виписок. Окрім цього до позову додано розрахунок заборгованості по кожному договору окремо.
Господарські суди дійшли висновку про те, що позивачем при поданні позову було порушено правила статті 173 ГПК України щодо об'єднання позовних вимог, оскільки у даному випадку між сторонами у справі було укладено декілька договорів про відкриття кредитної лінії, які є різними за обсягом зобов'язань, що має наслідком дослідження окремо кожного договору та окремо - заборгованості, яка виникла з різних підстав, що повинно підтверджуватися окремими, не пов'язаними між собою доказами.
Такий висновок Верховний Суд вважає передчасним з огляду на наступне.
Частиною 1 статті 173 ГПК України визначено, що в одній позовній заяві може бути об'єднано декілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Таким чином, нормою процесуального права закріплювалося право позивача об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.
Об'єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.
Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об'єднанню підлягають вимоги, які пов'язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.
Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача. Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.
Колегія суддів вважає, що місцевий та апеляційний господарський суд дійшов помилкового висновку щодо порушення правил об'єднання вимог в позовній заяві, пославшись на те, що в одній позовній заяві об'єднані вимоги непов'язані між собою ні підставами виникнення, ні доказами, на яких вони ґрунтуються.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом, позивач просив стягнути заборгованість за п'ятьма договорами про відкриття кредитної лінії. На підтвердження позовних вимог позивачем до позовної заяви, окрім договорів, додано копію меморіальних валютних ордерів по кожному договору, копії виписок по особовим рахункам, розрахунки заборгованості ДП "Донецька залізниця" по кожному договору. Крім того, на підтвердження існування заборгованості за кредитними договорами позивачем до матеріалів позовної заяви додано листи позичальника та його засновника від 27.11.2015 за                    вих №ЦЦР-6/1030, від 13.10.2014 за вих. №в.о. Н-01/2954, заяви АТ "Сбербанк" про вимоги кредитора за вих. №124/5/52 від 07.08.2014, уточнення до заяви про вимоги кредитора за вих. №141/5/52 від 01.10.2014, і ці всі документи, як зазначає позивач, стосуються вказаних договорів.
Таким чином, оскільки необхідність об'єднання в позовній заяві декількох позовних вимог, що мають однакові підстави виникнення, обґрунтовано позивачем пов'язаністю поданих до позовної заяви доказів, на яких ґрунтуються позовні вимоги і, на стадії відкриття провадження у справі суд позбавлений процесуального права надавати оцінку доказам поданим в позивачем обґрунтування позовних вимог, тому висновки суду першої та апеляційної інстанції про непов'язаність поданих до позовної заяви доказів із заявленими позовними вимогами, є передчасними.
При цьому, на стадії відкриття провадження у справі, суд має надавати оцінку доказам, які додані позивачем до матеріалів позовної заяви виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви відповідно до вимог ГПК України, а не перевіряти докази, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог по суті спору.
Слід також зазначити, що місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції зазначаючи, що позивачем було порушено правила об'єднання позовних вимог, не було враховано положення частини шостої статті 173 Господарського процесуального кодексу України, яка надає суду право з власної ініціативи до початку розгляду справи по суті роз'єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об'єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання господарського судочинства. 
Посилання суду першої інстанції в ухвалі на те, що навіть у випадку, коли позивач правомірно об'єднав вимоги, пов'язані між собою, суд вправі повернути позовну заяву, якщо вважатиме, що сумісний розгляд об'єднаних вимог перешкоджатиме з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднить вирішення спору є безпідставним, оскільки таке право суду було передбачено та закріплено в ст. 63 ГПК України (в редакції до 15.12.2017) та пункті 3.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції".
Проте, на час постановлення оскаржуваної ухвали статтею 174 ГПК України (в редакції після 15.12.2017), на відміну від статті 63 ГПК України (в редакції до 15.12.2017), не передбачено повернення позовної заяви з таких мотивів, що об'єднання позовних вимог перешкоджає з'ясуванню прав і взаємовідносин сторін чи суттєво утруднює вирішення спору.
Крім того колегія суддів погоджується з доводами скаржника про безпідставність застосування судом апеляційної інстанції правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 14.08.2018 по справі №910/3569/18, оскільки обставини справи №910/3569/18 є відмінними від обставин у цій справі №905/2043/18, а саме: позовні вимоги, які були об'єднані позивачем при зверненні з позовною заявою у справі №910/3569/18, ґрунтувались на різних за своєю правовою природою договорах (кредитному та іпотечних договорах), які були укладених між різними сторонами, що вимагало застосування судом у разі розгляду таких об'єднаних позовних вимог застосування різних норм матеріального права, дослідження різних договорів та доказів, якими ці вимоги підтверджувались. Натомість у цій справі №905/2043/18 підставою позовних вимог були лише кредитні договори, які мають однакову правову природу, укладені між одними й тими ж сторонами.
Отже, висновки у справі № 910/3569/18 були зроблені виходячи з інших, ніж у цій справі (№ 905/2043/18) обставин, у зв'язку з чим не можуть братися до уваги.
Таким чином, застосування апеляційним судом вищезазначеної постанови Верховного Суду, прийнятої по справі №910/3569/18, в якості правової позиції із застосування норм ст.ст. 173 та 174 ГПК України, є неправомірним та безпідставним в силу очевидної відмінності обставин справи №910/3569/18 та даної справи.
7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги. 
Частиною 4 ст. 304 ГПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанції, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд суду першої або апеляційної інстанції.
Відповідно до частини шостої статті 310 ГПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Таким чином, касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, що оскаржується, підлягають скасуванню з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції з урахуванням викладеного у цій постанові.
8. Судові витрати
Відповідно до статті 315 Господарського процесуального кодексу України у постанові суду касаційної інстанції повинен бути зазначений розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
Частиною 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що в даному випадку справа передається на розгляд до суду першої інстанції, розподіл судових витрат Верховним Судом не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Сбербанк" задовольнити.  
2. Ухвалу Господарського суду Донецької області від 12.11.2018 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2019 у справі №905/2043/18 скасувати. Справу №905/2043/18 передати до Господарського суду Донецької області для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. Баранець

Судді                                                                                                    Г. Вронська

В. Студенець