П О С Т А Н О В А 

Іменем України
09 квітня 2019 року
м. Київ
Справа № 9901/725/18 (П/9901/725/18)
Провадження № 11-194заі19
ВеликаПалата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача    СаприкіноїІ. В.,
суддів: Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду (головуючий суддя Шипуліна Т. М., судді: Бившева Л. І., Гончарова І. А., Олендер І. Я., Ханова Р. Ф.) від 28 січня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправними дій та скасування рішення, 
УСТАНОВИЛА:
У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з позовом, у якому просив:
- визнати протиправним і скасувати рішення ВККС від 04 липня 2018 року 
№ 1025/ко-18;
- визнати протиправними дії Комісії, вчинені 04 липня 2018 року під час спiвбесiди та прийнятті рішення в рамках кваліфікаційного оцінювання судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_3 що полягали: в умисному невірному визначенні балів та зазначенні умисно невірно визначених балів у мотивувальній частині рішення ВККС від 04 липня 2018 року № 1025/ко-18 за критерієм доброчесності; витребуванні у судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_3. пояснень з питань, що були предметом з'ясування у нарадчiй кімнаті, та спробі розкриття таємниці постановлення рішення у справі № 804/15933/13-а; перешкоджанні праву судді ОСОБА_3. на надання відповідей та пояснень з приводу запитань членів Комісії, пов' язаних iз розглядом ним адміністративної справи № 804/15933/13-а; наданні оцінки судовому рішенню по суті у справі № 804/15933/13-а; переході до спiвбесiди з іншим суддею одразу після спiвбесiди з суддею Днiпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_3 без переходу до голосування та прийняття рішення щодо позивача; переході до голосування з питання судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_3. та прийняття рішення ВККС від 04 липня 2018 року № 1025/ко-18 пiсля проведення спiвбесiд з іншими суддями та після закінчення робочого часу Комісії; включенні до резолютивної частини рішення ВККС від 04 липня 2018 року № 1025/ко-18 рекомендації Вищій раді правосуддя (далі - ВРП) розглянути питання про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду;
- визнати протиправною бездiяльнiсть Комісії, вчинену 04 липня 2018 року під час спiвбесiди та прийняття рішення в рамках кваліфікаційного оцінювання судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_3 що полягала у: незаявленні самовідводу членом ВККС ОСОБА_4 перед початком спiвбесiди з суддею Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_3.; умисному невизначеннi максимальних балів - 250 та незазначеннi максимальних балів - 250 у мотивувальній частині рішення ВККС від 04 липня 2018 року № 1025/ко-18 за критерієм доброчесності; непереходi Комісії до голосування та неприйняттi рішення одразу після закінчення спiвбесiди з суддею Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_3.; неоголошеннi вступної частини рішення ВККС від 04 липня 2018 року № 1025/ко-18; незазначеннi у рішенні Комісії від 04 липня 2018 року № 1025/ко-18 часу його прийняття.
Рішенням Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням з підстави порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не було досліджено всі докази та неповно встановлено обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
ВККС у відзиві на апеляційну скаргу просить у її задоволенні відмовити, оскільки Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду прийняв оскаржуване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах законодавства та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.
08 квітня 2019 року від ОСОБА_3 до Великої Палати Верховного Суду надійшло клопотаня, у якому він просив суд дослідити електронні та паперові копії доказів (порядок денний ВККС від 04 липня 2018 року; відеотрансляція співбесіди судді ОСОБА_3.; повідомлення Комісії про результати засідань від 04 липня 2018 року; інформація із електронних засобів масової інформації щодо діяльності Громадського сектору Євромайдану та ОСОБА_5 під час подій, відомих як «Революція гідності» та «Євромайдан»; інформація та біографія члена ВККС ОСОБА_4; інтерв'ю ОСОБА_4 стосовно «Революції гідності» та «Євромайдану»; рішення Вищої ради юстиції від 16 вересня 2016 року) та оглянути ці докази в оригіналах на веб-сайтах за відповідними посиланням у мережі Інтренет. Крім того, скаржник просив призначити розгляд цієї справи у порядку письмового провадження без участі осіб.
З цього приводу Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що вказані вище докази у повній мірі досліджені під час прийняття цього рішення і надано їм належну оцінку.
Крім того, ураховуючи норми ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про задоволення клопотання позивача в частині розгляду цієї справи у порядку письмового провадження без участі осіб за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду встановила таке.
Президент України Указом від 17 червня 2008 року № 552/2008 призначив ОСОБА_3 на посаду судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду, а Верховна Рада України Постановою від 16 травня 2013 року № 249-VII обрала позивача суддею цього ж суду безстроково.
01 лютого 2018 року ВККС прийняла рішення № 8/зп-18, яким призначила кваліфікаційне оцінювання 1790 суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, у тому числі і судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_3.
За результатами складення анонімного письмового тестування ОСОБА_3 отримав 85,5 бала, за виконання практичного завдання - 80,5 бала.
Рішенням ВККС від 07 червня 2018 року № 127/зп-18 ОСОБА_3 допущено до другого етапу кваліфікаційного оцінювання - «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
04 липня 2018 року Комісією проведено співбесіду із суддею ОСОБА_3., під час якої обговорено дані щодо його відповідності критеріям компетентності, професійної етики та доброчесності за результатами дослідження суддівського досьє згідно вимог, визначених главою 2 розд. ІІ Положення про порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення, затвердженого рішенням ВККС від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 (далі - Положення).
За критерієм компетентності (професійної, особистої та соціальної) ОСОБА_3 отримав 374 бала, професійної етики - 128 балів, доброчесності - 122 бали, що у загальному підсумку становить 624 бали, і є менше 67% від суми максимально можливого бала за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв.
З огляду на викладене, ВККС прийняла рішення від 04 липня 2018 року № 1025/ко-18, яким визнала суддю Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_3. таким, що не відповідає займаній посаді та рекомендувала ВРП розглянути питання про його звільнення з посади судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Не погодившись із таким рішенням ВККС, ОСОБА_3 звернувся до суду з адміністративним позовом за захистом порушених, на його думку, прав та інтересів.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та надані на противагу їм аргументи ВККС, перевіривши матеріали справи, Велика Палата Верховного Суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких обставин.
Відповідно до підп. 4 п. 16-1 розд. XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», має бути оцінена в порядку, визначеному законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади. Порядок та вичерпні підстави оскарження рішення про звільнення судді за результатами оцінювання встановлюються законом.
Згідно з п. 20 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон 
№ 1402-VIII) відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п'ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», оцінюється колегіями ВККС в порядку, визначеному цим Законом. Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням ВРП на підставі подання відповідної колегії ВККС.
За правилами ч. 1, 2 та 5 ст. 83 Закону № 1402-VIIIкваліфікаційне оцінювання проводиться ВККС з метою визначення здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді за визначеними законом критеріями. Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність. Порядок та методологія кваліфікаційного оцінювання, показники відповідності критеріям кваліфікаційного оцінювання та засоби їх встановлення затверджуються ВККС.
Однією з підстав для призначення кваліфікаційного оцінювання є рішення ВККС про призначення кваліфікаційного оцінювання судді у випадках, визначених законом (п. 2 ч. 4 ст. 83 цього ж Закону).
Частини 1, 2 ст. 85 згаданого Закону передбачають, що кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: 1) складення іспиту; 2) дослідження досьє та проведення співбесіди. Рішення про черговість етапів проведення кваліфікаційного оцінювання ухвалює ВККС. Іспит є основним засобом встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критерію професійної компетентності та проводиться шляхом складення анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання з метою виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону, здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді та з відповідною спеціалізацією. Порядок проведення іспиту та методика встановлення його результатів затверджуються ВККС. Тестові та практичні завдання іспиту складаються з урахуванням принципів інстанційності та спеціалізації. 
На виконання вимог вказаного Закону Комісія рішенням від 03 листопада 2016 року № 143/зп-16 затвердила Положення, а рішенням від 04 листопада 2016 року 
№ 144/зп-16 затвердила Порядок проведення іспиту та методику встановлення його результатів у процедурі кваліфікаційного оцінювання (далі - Порядок).
За визначенням п. 1 Порядку іспит - це встановлений Законом етап кваліфікаційного оцінювання, який є основним засобом виявлення рівня знань, практичних навичок та умінь у застосуванні закону судді та/ або кандидата на посаду судді. Іспит проводиться ВККС з метою визначення здатності учасника іспиту здійснювати правосуддя у відповідному суді або для оцінювання відповідності учасника іспиту займаній посаді судді за критерієм професійної компетентності. Іспит відбувається шляхом складення учасником іспиту анонімного письмового тестування та виконання письмового практичного завдання (п. 2 Порядок).
Критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна); 2) професійна етика; 3) доброчесність (п. 1 глави 1 розд. ІІ Положення).
Відповідність судді критерію професійної компетентності оцінюється (встановлюється) за такими показниками: рівень знань у сфері права; рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні; ефективність здійснення правосуддя; діяльність щодо підвищення фахового рівня. Показники «рівень знань у сфері права» та «рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні» оцінюються під час іспиту на підставі відповідно анонімного письмового тестування та виконання практичного завдання. (п. 1 - 3 глави 2 розд. ІІ Положення).
За змістом п. 1 і 4 глави 6 розд. ІІ Положення встановлення відповідності судді (кандидата на посаду судді) критеріям кваліфікаційного оцінювання здійснюється членами Комісії за їх внутрішнім переконанням відповідно до результатів кваліфікаційного оцінювання. Рішення про підтвердження здатності здійснювати правосуддя суддею (кандидатом на посаду судді) у відповідному суді ухвалюється у випадку отримання ним мінімально допустимих і більших балів за результатами іспиту, а також бала, більшого за 0, за результатами оцінювання критеріїв особистої компетентності, соціальної компетентності професійної етики та доброчесності.
У п. 5 глави 6 розд. ІІ Положення визначено, що критерії компетентності оцінюються так: максимально можливий бал за критерієм компетентності становить 500 балів (професійна компетентність - 300 балів (рівень знань у сфері права - 90 балів; рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні - 120 балів; ефективність здійснення суддею правосуддя - 80 балів; діяльність щодо підвищення фахового рівня - 10 балів), особиста компетентність - 100 балів, соціальна компетентність - 100 балів); за критерієм професійної етики - 250 балів (морально-психологічні якості - 100 балів; інші показники - 150 балів); за критерієм доброчесності - 250 балів (інтегративність - 100 балів; інші показники - 150 балів).
Згідно із п. 11 розд. V Положення рішення про підтвердження відповідності судді займаній посаді ухвалюється у разі отримання суддею мінімально допустимого і більшого бала за результатами іспиту, а також більше 67% від суми максимально можливих балів за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв за умови отримання за кожен з критеріїв бала більшого за 0. 
За результатами кваліфікаційного оцінювання судді для підтвердження відповідності займаній посаді Комісія ухвалює одне з таких рішень: про відповідність займаній посаді судді; про невідповідність займаній посаді судді (п. 11 розд. V Положення).
Відповідно до п. 34 розд. ІІІ Положення рішення Комісії, ухвалене за результатами кваліфікаційного оцінювання, складається із вступної, описової, мотивувальної і резолютивної частин. 
У вступній частині зазначаються: 1) дата, час та місце ухвалення рішення, його номер; 2) прізвища та ініціали членів Комісії, які брали участь в ухваленні рішення; 3) прізвище, ім'я, по батькові судді (кандидата на посаду судді), якого оцінено; 4) найменування суду, в якому суддя, якого оцінено, здійснює правосуддя. 
В описовій частині рішення зазначаються: 1) підстави призначення кваліфікаційного оцінювання; 2) стислий опис його проведення. У мотивувальній частині рішення зазначаються отримані суддею (кандидатом на посаду судді) бали з оцінювання відповідних критеріїв, відомості про загальну кількість балів за результатами кваліфікаційного оцінювання, посилання на визначені Законом підстави його ухвалення або мотиви, з яких Комісія дійшла таких висновків. У разі наявності висновку Громадської ради доброчесності про невідповідність судді (кандидата на посаду судді) критеріям професійної етики та доброчесності у мотивувальній частині також зазначаються мотиви його прийняття або відхилення. 
Резолютивна частина має містити висновок про те, чи підтвердив суддя (кандидат на посаду судді) здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді або чи відповідає суддя займаній посаді, а також кількість балів, набраних суддею за результатами успішного проходження процедури кваліфікаційного оцінювання.
Згідно з положеннями ч. 2, 3 ст. 88 Закону № 1402-VIII суддя, який не згодний із рішенням ВККС щодо його кваліфікаційного оцінювання, може оскаржити це рішення в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Рішення ВККС, ухвалене за результатами проведення кваліфікаційного оцінювання, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад членів ВККС, який провів кваліфікаційне оцінювання, не мав повноважень його проводити; 2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, який провів кваліфікаційне оцінювання; 3) суддя (кандидат на посаду судді) не був належним чином повідомлений про проведення кваліфікаційного оцінювання - якщо було ухвалено рішення про непідтвердження здатності судді (кандидата на посаду судді) здійснювати правосуддя у відповідному суді з підстав неявки для проходження кваліфікаційного оцінювання; 4) рішення не містить посилання на визначені законом підстави його ухвалення або мотивів, з яких Комісія дійшла відповідних висновків.
Як убачається з матеріалів справи та вірно установлено судом першої інстанції, суддя ОСОБА_3 у межах іспиту, який проводився у рамках кваліфікаційного оцінювання суддів місцевих судів та апеляційних судів, отримав 624 бали, що становить менше 67% від суми максимально можливого бала за результатами кваліфікаційного оцінювання всіх критеріїв (компетентності (професійної, особистої, соціальної), професійної етики, доброчесності), та у розумінні п. 11 розд V Положення є підставою для висновку про непідтвердження відповідності судді займаній посаді.
У своєму позові та апеляційній скарзі позивач зазначає про наявність обґрунтованого сумніву у безсторонності, неупередженості та об'єктивності членів Комісії під час проведення ними співбесіди, оскільки, на думку позивача, член ВККС ОСОБА_4 повинен був заявити самовідвід під час проведення такої співбесіди. На обґрунтування такої позиції позивач надав заяву ОСОБА_4 про самовідвід у процедурі кваліфікаційного оцінювання суддів Саніна Б. В. та Євстигнеєва О. С., яка мотивована тим, що у члена Комісії є певне уявлення та бачення компетентності та професійної відповідності зазначених суддів. До набуття повноважень член Комісії ОСОБА_4 публічно висловлювався щодо діяльності судді Саніна Б. В. у зв'язку із обмеженням ним мирних зібрань у м. Києві під час Революції Гідності. 
Надаючи оцінку цим доводам, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на таке.
За приписами ч. 1 ст. 100 Закону № 1402-VIIIчлен Вищої кваліфікаційної комісії суддів України не має права брати участь у розгляді питання та ухваленні рішення і підлягає відводу (самовідводу), якщо наявні дані про конфлікт інтересів або обставини, що викликають сумнів у його безсторонності.
За наявності таких обставин член Вищої кваліфікаційної комісії суддів України повинен заявити самовідвід. Із тих самих підстав відвід члену Комісії можуть заявити особи, щодо яких або за поданням яких розглядається питання.
При цьому, обставини щодо наявності конфлікту інтересів або сумнівів у безсторонності членів колегії в контексті підстав для відводу (самовідводу) повинні оцінюватися у кожному конкретному випадку. Сукупність обставин, які зумовили прийняття рішення про відвід (самовідвід) члена Комісії при розгляді питання стосовно певної особи, не є безумовною підставою вважати ідентичним ступінь безсторонності такого члена ВККС під час розгляду питання відносно іншої особи.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду погоджується з твердженням суду першої інстанції, що зазначені вище аргументи позивача є необґрунтованими, оскільки заява члена ВККС ОСОБА_4 про самовідів від участі у кваліфікаційному оцінюванні суддів Саніна Б. В. та Євстигнеєва О. С. не є доказом його упередженості саме стосовно ОСОБА_3 та наявності у члена Комісії сформованої позиції щодо компетентності позивача до проведення з ним співбесіди. Крім того, відсутні й підстави вважати, що у ОСОБА_4 був наявний конфлікт інтересів, який унеможливлював його участь у процедурі кваліфікаційного оцінювання ОСОБА_3
Разом з цим, суд також звертає увагу, що ОСОБА_3 під час проведення співбесіди не реалізував своє право, передбачене абз. 2 ч. 1 ст. 100 Закону № 1402-VIII, а саме право на заявлення відводу члену Комісії ОСОБА_4
Доводи позивача, що під час співбесіди членами Комісії була надана оцінка судового рішення судді ОСОБА_3. у справі № 804/15933/13-а (позов Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_5 про обмеження права на проведення масових заходів), Велика Палата Верховного Суду вважає безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до Положення співбесіда проходить у формі засідання Комісії у складі, визначеному рішенням ВККС про проведення кваліфікаційного оцінювання. Обговорення відбувається шляхом опитування судді доповідачем і членами Комісії та надання суддею відповідей і пояснень. Під час співбесіди обов'язковому обговоренню із суддею підлягають дані щодо його відповідності критеріям професійної етики та доброчесності.
Тобто, під час співбесіди підлягають обговоренню питання, які Комісією вважаються важливими для проведення кваліфікаційного оцінювання, у тому числі ті, які можуть впливати на формування громадської думки щодо професійної етики та доброчесності судді.
Крім того, ВККС також має право обговорювати разом із суддею під час співбесіди обставини та мотиви прийняття цим суддею того чи іншого судового рішення в контексті застосування норм матеріального та процесуального права, що не може вважатися спробою розкриття таємниці нарадчої кімнати чи оцінкою судового рішення по суті.
Велика Палата Верховного Суду також погоджується й з висновками суду першої інстанції про безпідставність посилання позивача на прийняття спірного рішення ВККС неуповноваженим її складом, так як воно ухвалене після завершення робочого часу, оскільки правовий статус членів Комісії, визначений Законом № 1402-VIII, передбачає їх обрання (призначення) на час здійснення повноважень щодо формування суддівського корпусу, переведення суддів, забезпечення їх належного кваліфікаційного рівня. Такі повноваження законодавчо не обмеженні конкретним проміжком робочого часу. Крім того, серед передбачених ст. 97 згаданого Закону підстав припинення повноважень члена ВККС відсутня така підстава як закінчення робочого часу.
Що стосується аргументів ОСОБА_3 про протиправність оскаржуваного рішення ВККС у зв'язку з тим, що воно нібито не відповідає вимогам п. 34 Положення, а саме: не містить мотивів визначення Комісією конкретних балів за кожним з критеріїв кваліфікаційного оцінювання; не зазначено у вступній частині цього рішення часу його прийняття, Велика Палата Верховного Суду зауважує наступне.
Пунктом 34 розд. ІІІ Положення закріплено загальні вимоги до форми і змісту рішення Комісії, ухваленого за результатами кваліфікаційного оцінювання, згідно з яким таке рішення включає:
вступну частину, в якій зазначаються: дата, час та місце ухвалення рішення, його номер; прізвища та ініціали членів Комісії, які брали участь в ухваленні рішення; прізвище, ім'я, по батькові судді (кандидата на посаду судді), якого оцінено; найменування суду, в якому суддя, якого оцінено, здійснює правосуддя;
описову частину, в якій зазначаються: підстави призначення кваліфікаційного оцінювання; стислий опис його проведення;
мотивувальну частину, в якій зазначаються отримані суддею (кандидатом на посаду судді) бали з оцінювання відповідних критеріїв, відомості про загальну кількість балів за результатами кваліфікаційного оцінювання, посилання на визначені Законом підстави його ухвалення або мотиви, з яких Комісія дійшла таких висновків;
резолютивну частину, яка має містити висновок про те, чи підтвердив суддя (кандидат на посаду судді) здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді або чи відповідає суддя займаній посаді, а також кількість балів, набраних суддею за результатами успішного проходження процедури кваліфікаційного оцінювання.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, спірне рішення ВККС від 04 липня 2018 року № 1025/ко-18 включає всі основні елементи, які забезпечували особі, щодо якої воно ухвалене (позивачу), можливість бути обізнаним щодо суб'єкта, який ухвалив спірний акт індивідуальної дії, дати його прийняття, підстав ухвалення, ідентифікувати спричинені ним правові наслідки та інше. Водночас, не зазначення у вступній частині цьому рішенні часу його ухвалення, не ставить під сумнів дати його прийняття і викладені у ньому висновки.
З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що вказані вище доводи ОСОБА_3 є безпідставними та необґрунтованими.
Що стосується аргументів позивача, що Комісія ухвалила оскаржуване рішення після співбесіди з іншими суддями, а не одразу після закінчення співбесіди з ОСОБА_3, Велика Палата Верховного Суду вважає ці доводи безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до п. 3.1.1 розд. ІІІ Регламенту ВККС, затвердженого ріщенням Комісії від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 (далі- Регламент) дата, час та місце проведення засідання колегії, перелік питань, що виноситься на засідання, визначаються Головою Комісії.
За приписами п. 4.1.3 Регламенту встановлено, що питання порядку денного розглядаються, як правило, у тій послідовності, в якій їх включено до порядку денного засідання. При цьому час, необхідний для розгляду кожного із питань, чіткої регламентації не має, а визначається членами колегії ВККС під час проведення засідання.
Таким чином, встановлення Комісією послідовності оголошення ухвалених нею рішень за результатами проведення співбесід із суддями є її правом, а не обов'язком, а тому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що проголошення рішення ВККС від 04 липня 2018 року № 1025/ко-18 відбулося відповідно до встановленого Регламентом порядку прийняття таких рішень, з урахуванням черговості розгляду всіх питань порядку денного, у зв'язку з чим вказані вище аргументи скаржника є безпідставними.
Ураховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, що рішення ВККС від 04 липня 2018 року № 1025/ко-18 прийняте на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому рішення суду першої інстанції є законним і відсутні правові підстави для його скасування.
Що стосується доводів скаржника щодо протиправності спірного рішення Комісії в частині рекомендації ВРП про звільнення позивача з посади судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду, Велика Палата Верховного Суду зазначає таке.
Відповідно до ч. 7, 8 ст. 101 Закону № 1402-VIII  рішення ВККС можуть бути оскаржені до суду з підстав, установлених цим Законом. Рішення Комісії щодо надання рекомендацій можуть бути оскаржені тільки разом із рішенням, ухваленим за відповідною рекомендацією.
Разом з цим, стаття 1 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) визначає, що ВРП є колегіальним, незалежним конституційним органом державної влади та суддівського врядування, який діє в Україні на постійній основі для забезпечення незалежності судової влади, її функціонування на засадах відповідальності, підзвітності перед суспільством, формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, додержання норм Конституції і законів України, а також професійної етики в діяльності суддів і прокурорів.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону № 1798-VIII ВРП ухвалює рішення про звільнення судді з посади.
Аналізуючи вказані законодавчі норми, вбачається, що вирішення питання про звільнення судді належить до компетенції саме ВРП після розгляду на її засіданні подання ВККС про звільнення судді. За результатами такого розгляду ВРП приймає вмотивоване рішення, яке остаточно вирішує питання щодо кар'єри судді, є обов'язковим для виконання та може бути оскаржене в судовому порядку.
При цьому, рішення ВККС щодо надання рекомендацій може бути оскаржене, але за обов'язкової умови, - тоді, коли ВРП буде ухвалене рішення за відповідною рекомендацією. Тобто, встановлення законом такої умови не обмежує право особи на оскарження цього рішення до адміністративного суду, однак запроваджує можливість звернення до суду за захистом своїх прав, коли рішення Комісії із рекомендацією буде актуалізоване через рішення органу, який за результатами його розгляду ухвалить відповідне рішення.
Подібна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 9901/681/18 та від 06 лютого 2019 року № 9901/731/18.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою ( п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).
З огляду на викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що рішення ВККС від 04 липня 2018 року № 1025/ко-18 в частині рекомендацій ВРП про звільнення позивача з посади судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду має рекомендаційний характер, а тому не може бути самостійним предметом судового оскарження, доки ВРП не прийме відповідне рішення за результатами розгляду цієї рекомендації. 
Ураховуючи зазначене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 січня 2019 року у частині позовних вимог ОСОБА_3 про визнання протиправним і нечинним рішення ВККС від 04 липня 2018 року № 1025/ко-18 про надання рекомендації ВРП розглянути питання про його звільнення з посади судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у цій частині. В іншій частині - залишенню без змін.
Згідно із ч. 14 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, ч. 1 ст. 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 241-243, 250, 266, 315, 316, 317, 321, 322, 325 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 січня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 про визнання протиправним і нечинним рішення Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 04 липня 2018 року № 1025/ко-18 у частині надання рекомендації Вищій раді правосуддя розглянути питання про звільнення ОСОБА_3 з посади судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду - скасувати, а провадження у справі в цій частині закрити.
В іншій частині рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 січня 2019 року залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                       І. В. Саприкіна
Судді:                                      
Н. О. Антонюк Н. П. Лященко
С. В. Бакуліна   О.Б. Прокопенко
В. В. Британчук Л.І. Рогач
Д. А. Гудима   О. М. Ситнік
В. І. Данішевська  О. С. Ткачук
О. С. Золотніков В.Ю. Уркевич
О. Р. Кібенко О.Г. Яновська
Л. М. Лобойко