Постанова
Іменем України
 
27 лютого 2019 року
м. Київ
 
справа № 645/5821/16-ц
провадження № 61-46051св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідач - ОСОБА_2, 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 березня 2017 року у складі судді Бондарєвої І. В. та постанову Апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Кругової С. С., Маміної О. В., Пилипчук Н. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.
 
ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя.
 
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.
 
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
 
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 березня 2017 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено.
 
Заборонено відчудження 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що неприйняття заходів для забезпечення позову в разі його задоволення судом може ускладнити або унеможливити виконання судового рішення, ухваленого в подальшому у цій справі.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2018 року апеляційну скаргу Колеснікова А. Г., який діє в інтересах ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт», залишено без задоволення.
 
Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 березня 2017 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до подальшого відчуження майна, що, в свою чергу, ускладнить виконання можливого рішення суду. Обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, не порушує право власників на користування майном, а лише обмежує право відчуження на час розгляду справи задля збереження майна у власності встановлених осіб.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2018 року до Верховного Суду, ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт», обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду.
 
Касаційна скарга мотивована відсутністю передумов для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірної квартири.
Позивачем під час подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову не виконані вимоги статті 151 ЦПК України 2004 року, а тому подану заяву суд мав повернути заявнику. При цьому судом першої інстанції не враховані роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».
Судом залишені поза увагою інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням заходів забезпечення позову.
Незаконність та необґрунтованість оскаржуваних судових рішень полягає у неповному встановленні обставин, які мають значення для справи, оскільки судом накладено заборону відчуження квартири уже за наявності відповідної заборони, що була накладена на підставі договору іпотеки.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що суди попередніх інстанцій правильно з'ясували наявність обставин, що мають значення для вирішення питання про застосування заходів забезпечення позову, та з урахуванням вимог статей 151-153 ЦПК України 2004 року, а також роз'яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від  22  грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для її задоволення.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за поданою касаційною скаргою.
 
У січні 2019 року цивільна справа № 645/5821/16-ц надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 січня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Оцінка аргументів учасників справи та висновків судів першої й апеляційної інстанції
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 151 ЦПК України 2004 року суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.
 
Позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії (пункт 2 частини першої статті 152 ЦПК України 2004 року).
 
Згідно з частиною третьою статті 152 ЦПК України 2004 року види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
 
У пунктах 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від  22  грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз'яснено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. 
 
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову, враховуючи їх співмірність із заявленими вимогами, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, збалансованість інтересів сторін, а також інших учасників процесу.
 
Забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірної квартири є достатнім та співмірним видом забезпечення позову у цій справі. 
 
Отже, висновки судів попередніх інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону.
 
Аргументи заявника про те, що оскаржуваними судовими рішеннями не враховано інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову, а також те, що вжиття цих заходів спричинить збитки заявнику - ТОВ «ФК «Фінрайт», як кредитору та іпотекодержателю, та у подальшому унеможливить звернення стягнення на іпотечне майно, на правильність висновків суду не впливають.
 
Вжиті заходи забезпечення позову у даному випадку спрямовані виключно на обмеження суб'єктивних прав відповідачки, як власника нерухомого майна, щодо вчинення дій з можливого його відчуження на період вирішення спору.
При цьому суті іпотеки як виду забезпечення такі заходи не змінюють.
 
Посилання ТОВ «ФК «Фінрайт» на те, що у застосуванні заходів забезпечення позову немає потреби з огляду на обтяження іпотекою квартири АДРЕСА_1, про що внесено відомості до Державного реєстру іпотек, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки іпотека сама по собі не обмежує іпотекодавця в можливості вчиняти дії з відчуження цього майна (частина друга статті 586 ЦК України). 
 
Водночас колегія суддів звертає увагу заявника на те, що у випадку вчинення ним дій щодо звернення стягнення на передане в іпотеку майно, він не позбавлений права звернутися до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову відповідно до статті 158 чинного ЦПК України.
 
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив з того, що між сторонами існує спір та у разі задоволення позову ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, яким є квартира АДРЕСА_1, невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження на вказане майно може утруднити виконання рішення суду, тому що вказане майно зареєстроване за відповідачкою та може бути відчужене нею до вирішення спору по суті.
 
Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом апеляційної інстанції, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України не можуть досліджуватись судом касаційної інстанції.
 
До складу майна, що підлягає поділу, включається все майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб, у тому числі і боргові зобов'язання подружжя (стаття 65 СК України). 
Тому при розгляді цієї справи по суті повинні бути враховані положення пунктів 3 і 4 частини п'ятої статті 12, пункту 1 частини першої статті 189 ЦПК України і до участі у справі має бути залучено іпотекодержателя спірного нерухомого майна - ТОВ «Фінансова компанія «Фінрайт».
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінрайт» залишити без задоволення.
 
Ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 березня 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 12 вересня 2018 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                           О. В. Білоконь
 
                                                                                                      Б. І. Гулько
 
                                                                                                      Є.В. Синельников
 
                                                                                                      Ю. В. Черняк