ПОСТАНОВА
Іменем України

19 березня 2019 року 
м. Київ
справа №2а-0770/3659/12
адміністративне провадження №К/9901/3884/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бившевої Л.І.,
суддів: Шипуліної Т.М.,  Хохуляка В.В., 
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 (судді - Рибачук А.І., Клюба В.В., Яворський І.О.) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Ужгородський Турбогаз" (далі - ПАТ "Ужгородський Турбогаз") до Державної податкової інспекції у місті Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області (далі - ДПІ) про визнання протиправними податкових повідомлень-рішень,
У С Т А Н О В И В:
ПАТ "Ужгородський Турбогаз" звернувся до суду з позовом до ДПІ, у якому просив: визнати протиправними податкові повідомлення-рішення ДПІ від 03.12.2012 №№ 0000073500, 0000083500, 002602341, 0002622341, 000263241, якими товариству зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість (далі - ПДВ) за 12 місяць 2009 року на 25`307,00 грн, зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ за 11 місяць 2011 року на 70`499,00 та застосовано штрафні (фінансові) санкції у сумі 17`624,00 грн, зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток за ІУ квартал 2011 року та ІІ квартал 2012 року на 2`825`835,00 грн, збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 296`440,25 грн та ПДВ - 19`762,25 грн.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що висновки акту перевірки, на підставі якого прийняті податкові повідомлення-рішення, є безпідставними, взаємовідносини з контрагентами (ПП "Універсал Н", ТОВ "Оріон ЛТД") були реальними, що підтверджується первинними документами, а порушення постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту/витрат. Також позивач зазначає, що сплачені поручителем у межах договорів поруки грошові кошти на виконання грошових зобов'язань товариства перед кредитором (банківська установа) не є поворотною допомогою, наданою боржнику (товариству), у цьому випадку відбулася заміна кредитора у зобов'язаннях, що виникають з правовідносин фінансового кредиту.
Суди встановили, що за результатами позапланової виїзної документальної перевірки ПАТ "Ужгородський Турбогаз", проведеної ДПІ з питань, що стали предметом оскарження результатів попередньої перевірки (акт від 10.09.2012 № 14/16-00/00153608 про результати позапланової виїзної перевірки ПАТ "Ужгородський Турбогаз" з питань дотримання вимог податкового законодавства при правових взаємовідносинах із ПП "Універсал Н" за період з 01.10.2009 по 31.12.2009), ДПІ складено акт від 20.11.2012 № 16/22-1/00153608 про порушення позивачем у період, охоплених перевіркою (з 01.10.2009 по 31.12.2009 та з 01.04.2011 по 30.06.2012), вимог пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 №  334/94-ВР (втратив чинність з 01.04.2011, за виключенням деяких статей, у зв'язку з набранням чинності Податкового кодексу України; далі - Закон № 334/94-ВР), підпунктів 14.1.55, 14.1.81, 14.1.257 пункту 14.1 статті 14, пунктів 135.1, 135.5 статті 135, пункту 141.1 статті 141, пункту 146.5 статті 146, пункту 3 підрозділу 4 Розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України (далі - ПК України), частини 1 статті 553, статей 558, 512 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), що призвело до заниження податку на прибуток на суму 237`152,00 грн; підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР (втратив чинність з 01.01.2011 у зв'язку з набранням чинності Податкового кодексу України; далі - Закон № 168/97-ВР), підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, статті 22, пункту 134.1 статті 134, пункту 135.2 статті 135, статей 138, 185, пункту 187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.6, 201.10 статті 201 ПК України, що призвело до заниження ПДВ на суму 16`467,00 грн, завищення суми ПДВ, що підлягає бюджетному відшкодуванню, на 70`499,00 грн та завищено від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ за грудень 2009 року на суму 25`307,00 грн. Цей висновок обґрунтований посиланням на нікчемність правочинів із ПП "Універсал Н", ТОВ "Оріон ЛТД", оскільки під час здійснення заходів податкового контролю встановлено фіктивність та нікчемність вчинених правочинів ПП "Універсал Н" та ТОВ "Оріон ЛТД", що підтверджено в тому числі встановленими обставинами у кримінальній справі щодо здійснення фіктивного підприємництва керівництвом ПП "Універсал Н"; товариство безпідставно включило до складу валових витрат витрати, понесені ним у зв'язку зі сплатою процентів за користування фінансовими кредитами, що використовувались на придбання кваліфікаційних активів на підставі договору поставки продукції виробничо-технічного призначення від 21.03.2012 № 117-03-12F із Компанією "Logistic Solutoin International" LTD, оскільки такі витрати підлягають включенню до собівартості придбаного відповідного кваліфікаційного активу; у бухгалтерському обліку ПАТ "Ужгородський Турбогаз" обліковується кредиторська заборгованість по договору поруки, яка за своє суттю є поворотною фінансовою допомогою, на яку останній не нараховував та не сплачував своїм кредиторам відсотки за користування такими коштами.
На підставі зазначеного акта перевірки ДПІ прийняла податкові повідомлення-рішення, з приводу правомірності яких виник спір.
Закарпатський окружний адміністративний суд постановою від 28.02.2013 позов ПАТ "Ужгородський Турбогаз" задовольнив: визнав протиправними податкові повідомлення-рішення ДПІ від 03.12.2012 №№ 0000073500, 0000083500, 002602341, 0002622341, 000263241.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що якщо заборгованість погашає поручитель, у боржника змінюється лише кредитор. У судовому процесі суд також дослідив первинні документи, надані позивачем на підтвердження обставин правомірності формування податкового кредиту та валових витрат внаслідок придбання товарів/послуг у ПП "Універсал Н", ТОВ "Оріон ЛТД", та дійшов висновку про реальність господарських операцій. При цьому суд відхилив посилання відповідача на постанову Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 05.08.2011 у справі 1-301/11 по обвинуваченню ОСОБА_2, якою встановлено факт використання первинних документів ПП "Універсал Н" його посадовими особами для здійснення незаконної діяльності з надання послуг з переведення безготівкових грошових коштів у готівкову форму та систематичного незаконного формування підконтрольним суб'єктам підприємницької діяльності податкового кредиту з ПДВ та внесення завідомо неправдивих відомостей в документи податкової звітності, оскільки встановлені в ній обставини не спростовують реальний характер господарських відносин ПП "Універсал Н" саме з позивачем.
Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 20.03.2014 постанову суду першої інстанції скасував, позов ПАТ "Ужгородський Турбогаз" задовольнив: визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення ДПІ від 03.12.2012 №№ 0000073500, 0000083500, 002602341, 0002622341, 000263241. При цьому апеляційний суд, погоджуючись з мотивами суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, фактично змінив формулювання способу захисту зазначеного судом першої інстанції, зазначивши про порушення останнім статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України.
ДПІ подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене судове рішення та ухвалити нову постанову про відмову у позові. Обґрунтовуючи вимоги касаційної скарги, скаржник посилається на обставини, що були встановлені у ході податкової перевірки.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 12.05.2014 № К/800/18846/14 відкрив касаційне провадження у цій справі.
Заперечуючи проти касаційної скарги, позивач просить залишити касаційну скаргу відповідача без задоволення, а судове рішення апеляційної інстанції - без змін як таке, що прийнято відповідно до закону та є належно обґрунтованими. 
Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2106 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.
Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.
Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.
Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції. 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Верховний Суд ухвалою від 08.02.2019 прийняв касаційну скаргу ДПІ до провадження та визнати за можливе проведення попереднього розгляду справи.
Відповідно до частини п'ятої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України справа призначається до розгляду у судовому засіданні, якщо хоч один суддя дійшов такого висновку.
Верховний Суд ухвалою від 12.02.2019 призначив справу до касаційного розгляду у судовому засіданні з повідомленням сторін на 12.03.2019.
Оскільки всі учасники справи не з'явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, перешкоди для розгляду справи у судовому засіданні, визначені статтею 205 Кодексу адміністративного судочинства України, не було, суд розглянув справу у письмовому провадженні.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи відповідача, обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Законодавче визначення поворотної фінансової допомоги закріплене у підпункті 14.1.257 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), а саме, поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.
Правові норми договору поруки регулюються статтями 553 - 559 ЦК України.
Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
До поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання (частина 2 статті 556 ЦК України).
Отже, до поручителя у разі виконання зобов'язань за боржника переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні. 
Порядок оподаткування операцій з борговими вимогами та зобов'язаннями встановлено пунктом 153.4 ПК України.
Відповідно до положень підпунктів 153.4.1, 153.4.2 ПК України основна сума фінансового кредиту не включається до складу податкових доходів боржника при отриманні кредиту та податкових витрат при його поверненні.
При цьому у бухгалтерському обліку операція погашення поручителем заборгованості перед кредитором саму заборгованість не припиняє, змінюється лише кредитор (Дт рахунків 601, 611 або 685). Тому така операція не призводить до зменшення зобов'язань боржника (збільшення активів), а отже, дохід за цією операцією не виникає, оскільки критерії для визнання доходів/витрат згідно з Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 5 П(С)БО 15, п 5 П(С)БО 16 не виконуються. 
Відповідно операції за договором поруки не мають податкових наслідків в цілях оподаткування податком на прибуток, адже погашення поручителем заборгованості перед кредитором і подальше відшкодування боржником заборгованості перед поручителем, не збільшують доходи/витрати підприємства. 
Оскільки, як встановили суди, за умовами договорів поруки поручителі взяли на себе зобов'язання відповідати у повному обсязі за несвоєчасне та повне виконання кредитних зобов'язань позивача перед ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" та погасити відповідні банківські кредити у випадку, коли позивач не буде мати кошти вчасно розрахуватися з банком за отримані кредитні кошти, а після зміни кредитора не відбулося збільшення доходу у товариства, відповідно і податкових зобов'язань, тому суди дійшли правильно висновку про те, що сплачені кредитору поручителем зобов'язання боржника по кредитному договору не є поворотною фінансовою допомогою.
Також суд апеляційної інстанції правильно підтримав висновок суду першої інстанції щодо правомірності віднесення позивачем до складу валових витрат суми відсотків, сплачених за кредитними договорами, укладеними з ПАТ "Банк "Фінанси і Кредит", оскільки такі кошти підпадають під визначення фінансового кредиту, передбаченого підпунктом 14.1.258 пункту 14.1 статті 14 ПК України та, як встановлено судами, використовувались позивачем в межах його господарської діяльності, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками.
Натомість посилання відповідача на використання вказаних кредитних коштів на створення кваліфікаційного активу за договором поставки продукції виробничо-технічного призначення від 21.03.2012 № 117-03-12F, укладеного з Компанією "Logistic Solutoin International" LTD, у судовому процесі не знайшли свого підтвердження.
Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону, чинного на час розгляду і вирішення справи) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. 
Отже, висновок судів першої та апеляційної інстанцій в цій частині у справі, що розглядається, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.
Разом з тим, у судовому процесі суди встановили, що предметом податкової перевірки було також формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за операціями з придбання товарів/послуг у ПП "Універсал Н", ТОВ "Оріон ЛТД" та ФОП ОСОБА_3
Порядок формування платником податку на прибуток підприємств витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту у період, охоплений перевіркою, був врегульований нормами статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" від 03.04.1997 № 168/97-ВР (втратив чинність з 01.01.2011 у зв'язку з набранням чинності Податкового кодексу України; далі - Закон № 168/97-ВР), статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" від 28.12.1994 №  334/94-ВР (втратив чинність з 01.04.2011, за виключенням деяких статей, у зв'язку з набранням чинності Податковим кодексом України; далі - Закон №  334/94-ВР), статтями 138, 139, 198 ПК України (у редакціях, чинних на відповідні періоди). 
Згідно з пунктом 5.1 статті 5 Закону №  334/94-ВР валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. 
Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 вказаного Закону до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці з врахуванням обмежень, встановлених пунктами 5.3 - 5.8 цієї статті. 
Валові витрати мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку (підпункт 5.3.9 пункту 5.3 цієї ж статті).
Відповідно до положень підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону №  168/97-ВР покупець має право відобразити сплачені суми податку у податковому кредиті за умови використання отриманих товарів (послуг) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності. 
Згідно з підпунктом 7.4.5 цієї статті не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними, митними деклараціями (іншими документами, перелік яких встановлений підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 цієї статті).
За змістом наведених норм витрати платника податків, які мають значення для податкового обліку, повинні мати зв'язок з його господарською діяльністю та підтверджені відповідними первинними документами, які оформлені належним чином уповноваженою особою. 
Аналогічні підстави, за яких у платника податків виникає право на податковий кредит та валові витрати, підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту та суми витрат, що відповідає витратам з придбання товарів (послуг) у їх постачальників, встановлено у статтях 138, 198 ПК України, який набрав чинності з 01.01.2011.
За змістом наведених норм витрати платника податків, які мають значення для податкового обліку, повинні мати зв'язок з його господарською діяльністю та підтверджені відповідними первинними документами, які оформлені належним чином.
Водночас, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів.
Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності. Це однаковою мірою стосується як витрат із податку на прибуток, так і сум податкового кредиту з ПДВ. 
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити, перелік яких визначено у цій нормі.
Водночас Верховний Суд зазначає, що наявність первинних документів, які мають обов'язкові реквізити, визначені у законі, не є безумовною підставою для визнання правомірності формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту за умови якщо такі первинні документи складені від імені суб'єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва. Такий висновок зумовлений тим, що статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках надавати передбачені законом податкові вигоди.
Верховний Суд України, висновки якого мають враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, неодноразово висловлював свою позицію щодо застосування норм матеріального права, що регулюють подібні спірним правовідносини, у постановах, прийнятих за результатами розгляду справ з підстави, передбаченої у пункті 1 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України (постанови від 22.11.2016 у справі № 826/11397/14, від 24.05.2016 у справі № 21-5332а15, від 14.06.2016 у справі № 21-1318а16, від 22.11.2016 у справі № 21-2430а16).
Згідно з цим висновком, надання платником податків податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством, про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, окрім як якщо податковий орган не довів, що відомості, які містяться в документах, є недостовірними. 
У справах № 21-5332а15, № 21-1318а16, № 21-2430а16 Верховний Суд України зазначив, що обставина щодо набрання законної сили вироком суду, яким директора підприємства визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених частинами першою і другою статті 205 Кримінального кодексу України, не може бути неврахованою судами, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального її підтвердження первинними документами. Це саме стосується і справ, де має місце обставина щодо наявності постанови суду про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка вчинила зазначений злочин, з нереабілітуючих підстав.
Враховуючи наведене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про протиправне визначення платнику податків грошових зобов'язань з податку на прибуток підприємств та ПДВ за наслідками господарських операцій із ПП "Універсал Н" сформульовані в результаті неправильного застосування норм матеріального права, що призвело до порушення судами і норм процесуального права, яке полягає у тому, що суди неповно з'ясували обставини щодо фіктивного підприємництва стосовно суб'єктів підприємницької діяльності - ПП "Універсал Н", які відображені позивачем (покупцем) у бухгалтерському та податковому обліках як постачальник товарів, та відповідно щодо перевезення цього товару ФОП ОСОБА_3
Невстановлення та ненадання правової оцінки обставинам, які мають суттєве значення у справі судами попередніх інстанцій, а також, що суди не виокремили суму донарахувань, проведених ДПІ внаслідок формування товариством даних свого податкового обліку за наслідками господарських операцій із ПП "Універсал Н" та ФОП ОСОБА_3, виключає можливість для висновку суду касаційної інстанції щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права при вирішенні даного спору. 
За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Згідно з частиною другою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Керуючись статтями 349, 353, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у місті Ужгороді Головного управління Міндоходів у Закарпатській області задовольнити частково.
Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 28.02.2013 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20.03.2014 скасувати повністю і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева
Т.М. Шипуліна 
 В.В. Хохуляк ,
Судді Верховного Суду