П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
12 лютого 2019 року           
м. Київ                                                                      
Справа № 823/1755/16
Провадження № 11-1025апп18                                
ВеликаПалата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Золотнікова О. С., 
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
розглянула в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» (далі - ТОВ СП «Нібулон») на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року (суддя Каліновська А. В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року (судді Кузьмишина О. М., Глущенко Я. Б., Шелест С. Б.) у справі № 823/1755/16 за позовом Приватного підприємства «Колос Чигиринщини» (далі - ПП «Колос Чигиринщини») до Чигиринської районної державної адміністрації Черкаської області (далі - Чигиринська РДА), Черкаської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_3, на стороні відповідача - ТОВ СП «Нібулон», про визнання протиправним і скасування рішення та
ВСТАНОВИЛА:
У листопаді 2016 року ПП «Колос Чигиринщини» звернулося до суду з позовом до Чигиринської РДА, Черкаської міської ради, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Черкаського міського управління юстиції Черкаської області Слуцького Андрія Геннадійовича (далі - державний реєстратор) від 22 квітня 2016 року за індексним номером 29384234 про проведення за ТОВ СП «Нібулон» державної реєстрації права оренди належної ОСОБА_3 земельної ділянки площею 1,8888 га з кадастровим номером НОМЕР_1, розміщеної в адміністративних межах Топилівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області (далі - спірна земельна ділянка).
На обґрунтування позову ПП «Колос Чигиринщини» зазначило, що 26 травня 2011 року між ним як орендарем і ОСОБА_3 як орендодавцем було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого передано у платне користування строком на п'ять років спірну земельну ділянку. Вказаний договір оренди землі було зареєстровано у відділі Держкомзему у Чигиринському районі Черкаської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 03 серпня 2011 року за № 712548704000144. У жовтні 2016 року ПП «Колос Чигиринщини» стало відомо, що 11 квітня 2016 року між ОСОБА_3 і ТОВ СП «Нібулон» укладено договір оренди цієї ж земельної ділянки. 22 квітня 2016 року державним реєстратором прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким зареєстровано за ТОВ СП «Нібулон» право оренди на спірну земельну ділянку. ПП «Колос Чигиринщини» це рішення вважає протиправним, оскільки на момент його прийняття був чинним попередній договір оренди, зареєстрований в установленому законодавством порядку, а тому в державного реєстратора не було підстав для державної реєстрації права оренди спірної земельної ділянки за ТОВ СП «Нібулон».
Черкаський окружний адміністративний суд постановою від 18 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року, позов задовольнив. 
Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ТОВ СП «Нібулон» подало касаційну скаргу, на обґрунтування якої зазначило, що 05 травня 2010 року між ним і ОСОБА_3 був укладений договір оренди землі. Миколаївський окружний адміністративний суд постановою від 06 червня 2011 року (справа № 2-а-4126/11/1470) зобов'язав відділ Держкомзему у Чигиринському районі Черкаської області здійснити державну реєстрацію вказаного вище договору. Отже, на думку скаржника, саме за ТОВ СП «Нібулон» постановою суду був установлений пріоритет щодо офіційного визнання й підтвердження факту набуття права оренди на спірну земельну ділянку. З метою приведення умов договору від 05 травня 2010 року відповідно до вимог законодавства у сфері оренди землі, 11 квітня 2016 року ОСОБА_3 і ТОВ СП «Нібулон» уклали договір оренди землі в новій редакції, а 22 квітня 2016 року на підставі цього договору державний реєстратор здійснив державну реєстрацію права оренди спірної земельної ділянки за ТОВ СП «Нібулон». На думку скаржника, оскаржуване позивачем рішення державного реєстратора є правомірним, а дії державного реєстратора щодо прийняття цього рішення є такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України. Також скаржник послався на те, що спірні правовідносини мають цивільно-правовий характер і їх не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. У зв'язку з викладеним ТОВ СП «Нібулон» просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове - про відмову в задоволенні позову.
У запереченнях на касаційну скаргу ПП «Колос Чигиринщини» вказало, що не погоджується з касаційною скаргою, вважає її вимоги необґрунтованими й такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема, позивач зазначив, що державна реєстрація договору оренди землі від 26 травня 2011 року, укладеного між ОСОБА_3 і ПП «Колос Чигиринщини», була проведена відповідно до вимог чинного законодавства, підстав для проведення державної реєстрації права оренди цієї ж земельної ділянки за ТОВ СП «Нібулон» у державного реєстратора не було. 
Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 18 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в цій справі.
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС України) викладено в новій редакції.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У березні 2018 року касаційну скаргу ТОВ СП «Нібулон» передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 29 серпня 2018 року передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини шостої статті 346 КАС України, а саме у зв'язку з оскарженням учасником справи судового рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції.
ВеликаПалата Верховного Суду ухвалою від 18 вересня 2018 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду в судовому засіданні згідно із частиною третьою статті 344 КАС України.
Учасники справи, будучи належним чином повідомленими судом про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання суду касаційної інстанції не з'явилися.
За таких обставини на підставі пункту 2 частини першої статті 345 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та наведені в касаційній скарзі доводи, ВеликаПалата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність її часткового задоволення.
Суди попередніх інстанцій установили, що ОСОБА_3 є власником спірної земельної ділянки з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданим відділом Держкомзему у Чигиринському районі Черкаської області. 
26 травня 2011 року між ОСОБА_3 і ПП «Колос Чигиринщини» укладено договір оренди землі № 8, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування спірну земельну ділянку. Договір укладено строком на п'ять років і зареєстровано у відділі Держкомзему у Чигиринському районі Черкаської області 03 серпня 2011 року. 
27 травня 2016 року між ОСОБА_3 і ПП «Колос Чигиринщини» укладено договір оренди землі № 083, за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування спірну земельну ділянку. Договір укладено строком на десять років.
26 жовтня 2016 року державний реєстратор прийняв рішення № 32050190 про відмову ПП «Колос Чигиринщини» у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв'язку з наявністю суперечностей між заявленим правом та вже зареєстрованим за іншим орендарем правом оренди.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 31 жовтня 2016 року № 71866504 державний реєстратор прийняв рішення від 22 квітня 2016 року за індексним номером 29384234 про державну реєстрацію права оренди спірної земельної ділянки за ТОВ СП «Нібулон» на підставі договору оренди землі від 11 квітня 2016 року.
Не погодившись із вказаним рішенням державного реєстратора, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що державний реєстратор при проведенні державної реєстрації речового права за договором оренди землі, укладеним 11 квітня 2016 року між ОСОБА_3 і ТОВ СП «Нібулон», належним чином не перевірив наявності прав оренди на цю земельну ділянку за ПП «Колос Чигиринщини», внаслідок чого неправомірно здійснив повторну реєстрацію договору оренди однієї і тієї самої земельної ділянки, що є неприпустимим.
Вирішуючи цю справу по суті заявлених позовних вимог, Черкаський окружний адміністративний суд та Київський апеляційний адміністративний суд виходили з того, що між позивачем і ТОВ СП «Нібулон» відсутній спір про право оренди земельної ділянки, оскільки позивач оскаржує виключно порушення суб'єктом владних повноважень порядку здійснення державної реєстрації речових прав.
ВеликаПалата Верховного Суду не погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо належності цього спору до юрисдикції адміністративних судів з огляду на таке.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно із частиною другою статті 2 КАС України (тут і далі - у редакції, чинній на час постановлення судами попередніх інстанцій рішень) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцієючи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
На підставі пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4 та 19 КАС України (у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб'єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб'єктів владних повноважень. 
У цій справі позивач, оскаржуючи рішення державного реєстратора, фактично обґрунтував позовні вимоги наявністю у нього права оренди і відсутністю такого права в іншої особи.
У раніше ухваленій постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що спір про скасування рішення державного реєстратора та запису про державну реєстрацію права оренди земельної ділянки за третьою особою має розглядатися як спір, пов'язаний з порушенням цивільних прав позивача на земельну ділянку іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж земельної ділянки. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру.
Отже, спір у цій справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права оренди спірної земельної ділянки за третьою особою є захистом прав позивача на земельну ділянку від їх порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо того ж самого нерухомого майна. З огляду на суб'єктний склад сторін спір може вирішуватися за правилами господарського чи цивільного судочинства.
Оскільки позивачем у цій справі є юридична особа - ПП «Колос Чигиринщини», належним відповідачем має бути юридична особа - ТОВ СП «Нібулон», то виходячи з суб'єктного складу сторін спір має вирішуватися за правилами господарського судочинства.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
На підставі пункту 5 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині.
За правилами частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, установлених статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.
Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав для скасування судових рішень із закриттям провадження у справі.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 354, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємство «Нібулон» задовольнити частково. 
2. Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року скасувати, а провадження у справі закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач     О. С. Золотніков 
 
Судді:                            Н. О. Антонюк   Н. П. Лященко
 
                                     С. В. Бакуліна О. Б. Прокопенко
 
                                     В. В. Британчук Л. І. Рогач
 
                                     Д. А. Гудима І. В. Саприкіна
 
                                     В. І. Данішевська   О. М. Ситнік
 
                                     О. Р. Кібенко    В. Ю. Уркевич
 
                                     В. С. Князєв     О. Г. Яновська
 
                                     Л. М. Лобойко