ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2019 року 
м. Київ

Справа №  904/63/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
О. О. Мамалуй - головуючий, О. М. Баранець, Л. В. Стратієнко
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на постанову Західного апеляційного господарського суду від  10.01.2019р.
у складі колегії суддів: Г. В. Орищин - головуючий, Н. А. Галушко, М. І. Хабіб
та на рішення господарського суду Івано - Франківської області від 19.06.2018р.
суддя: М. М. Фрич
за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до 
1.          Публічного акціонерного товариства "Акцент - Банк";
2.          Приватного акціонерного товариства "Прикарпаттяобленерго"
про солідарне стягнення заборгованості в сумі 441 540,86 грн.

ВСТАНОВИВ:

1.          Короткий зміст позовних вимог

ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду з позовом до ПАТ "Акцент-Банк" та ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" про солідарне стягнення 441 540, 86 грн., з яких: 147287,67 грн. - 6 відсотків та 294 253,19 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним виконанням зобов`язань щодо сплати боргу за простим векселем № 7033646200566 від 04.05.2000р. 

Ухвалою господарський суд Дніпропетровської області передано справу №904/63/18 за виключною підсудністю до господарського суду Івано-Франківської області.

2. Короткий зміст рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Рішенням господарського суду Івано-Франківської області від 19.06.2018р. у справі №904/63/18, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.01.2019р.,  у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення шести відсотків на підставі ст. 48 Уніфікованого закону, господарські суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач не надав суду доказів пред`явлення відповідачу-2 оригіналу простого векселя №7033646200566 та ухилення останнього від одержання векселя і виконання вексельного зобов`язання, а тому відповідач - 2 не порушив зобов`язання з оплати простого векселя. 

Судами також враховано, що оплата за простим векселем №7033646200566 здійснена відповідачем-2 в повному обсязі.

Відмовляючи у стягненні інфляційних втрат суди вказали, що Уніфікованим законом не передбачено покладення на особу, зобов`язану за векселем, інших платежів, зокрема, таких як збитки від інфляції.

Відмовляючи в частині позовних вимог до ПАТ "Акцент-Банк", суди попередніх інстанцій виходили із того, що Український кредитний банк, правонаступником якого є ПАТ "Акцент-Банк", проставив на спірному векселі бланковий індосамент "Платити наказу: без обороту на мене", і таке застереження означає, що при неакцепті або неплатежі до такого індосанта не можуть бути пред`явлені вимоги, передбачені ст. ст. 43 - 49 Уніфікованого закону. 

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

ПАТ "НАК "Нафтогаз України", не погоджуючись із судовими рішеннями, звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст. ст. 196, 526, 599, 625 Цивільного кодексу України, ст. 48 Уніфікованого закону про переказні векселі та прості векселі та ст. ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, просить рішення та постанову скасувати, прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. 

Скаржник зазначає, що листом від 09.04.2015р. він звернувся до відповідача-2 про оплату до 12-00 17.04.2015р. векселів на загальну суму 8 000 000 грн. та вважає, що 6 відсотків слід нараховувати з 18.04.2015р. - з наступного дня після кінцевої дати, визначеної позивачем для оплати векселів у листі від 09.04.2015р.

У скарзі також зазначається, що зобов`язання за векселем є грошовими, а тому застосування ст. 625 Цивільного кодексу України до спірних правовідносин є обов`язковим та законним в Україні.

4. Позиції інших учасників справи

Відповідач-1 у відзиві на касаційну скаргу вважає, що судами попередніх інстанцій дотримано в повному обсязі норми матеріального та процесуального права, а тому просить в задоволенні касаційної скарги відмовити.

Відповідач-2 у відзиві на касаційну скаргу стверджує,  що позивач не пред`явив йому оригінал векселя, а надіслав копію векселя поштою, як додаток до листа від 09.04.2015р. Таким чином відповідач-2 вважає, що не було належного пред`явлення позивачем оригіналу простого векселя до оплати, а тому обов`язок ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" щодо здійснення платежу за цим векселем виник після прийняття господарським судом Дніпропетровської області рішення від 15.03.2018р. у справі № 904/9105/15 про стягнення 995 000 грн. за таким векселем.

Також вказує, що спірні правовідносини сторін врегульовані вексельним законодавством, яке не передбачає стягнення інфляційних втрат, а тому відсутні підстави для застосування ст. 625 ЦК України. 

5. Обставини справи, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій

ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є держателем простого векселя №7033646200566 від 04.05.2000р., виданого  ВАТ "Прикарпаттяобленерго" на суму 1 000 000 грн. зі строком платежу "по пред`явленню, але не раніше 01.01.2015р.". 

За цим векселем ВАТ "Прикарпаттяобленерго" зобов`язалося заплатити проти цього векселя Українському кредитному банку, правонаступником якого є ПАТ "Акцент-Банк".

На векселі №7033646200566 Український кредитний банк проставив бланковий індосамент "Платити наказу: без обороту на мене", підписаний головою правління, головним бухгалтером та скріплений печаткою.

ПАТ "НАК "Нафтогаз України" листом від 09.04.2015 р. №26-2586/1.2-15 звернулося до ПАТ "Прикарпаттяобленерго" з пропозицією оплатити до 12-00 години 17.04.2015 р. вісім векселів, у тому числі й спірний вексель на суму 1 000 000 грн. До листа ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" було додано копії восьми векселів на 8 аркушах.

Судами встановлено, що оригінал векселя №7033646200566 ПАТ "НАК "Нафтогаз України" додало до позову, пред`явленого до ПАТ "Акцент-Банк" та ПАТ "Прикарпаттяобленерго" про солідарне стягнення 1 000 000,00 грн. за простим векселем №7033646200566 від 04.05.2000р. Господарським судом Дніпропетровської області рішенням від 13.03.2018р. у справі №904/9105/15 позов задоволено частково, стягнуто з ПАТ "Прикарпаттяобленерго" на користь НАК "Нафтогаз України" 995 000 грн. за простим векселем №7033646200566 від 04.05.2000р. У позові до ПАТ "Акцент-Банк" відмовлено. 

ПАТ "Прикарпаттяобленерго" сплатило ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за простим векселем №7033646200566 від 04.05.2000р. 995000,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням №10316 від 11.04.2018р., та 5000,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням №5930 від 12.12.2017р. 

6. Норми права, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

Згідно ч. 1    ст. 14 Закону України "Про цінні папери і фондовий ринок"  вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов`язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю).

Відносини, пов`язані з обігом векселів в Україні, регулюються Конвенцією, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про врегулювання деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі, Конвенцією про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів (підписані в Женеві 07.06.1930), а також Законами України "Про обіг векселів в Україні", "Про цінні папери та фондовий ринок", "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі", "Про приєднання України до Женевської Конвенції 1930 року про врегулюванню деяких колізій законів про переказні векселі та прості векселі", "Про приєднання України до Женевської конвенції 1930 року про гербовий збір стосовно переказних векселів і простих векселів".

Статтею 75 Уніфікованого закону визначено, що простий вексель містить: назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений;  безумовне зобов`язання сплатити визначену суму грошей;  зазначення строку платежу; зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж;  зазначення дати і місця складання простого векселя; підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Статтею 77 Уніфікованого закону про переказний та простий векселі передбачено, що до простих векселів застосовуються такі ж положення, що стосуються переказних векселів, тією мірою, якою вони є сумісними з природою цих документів, а саме положення щодо: індосаменту (статті 11 - 20); строку платежу (статті 33 - 37); платежу (статті 38 - 42); права регресу у разі неплатежу (статті 43 - 50, 52 - 54); платежу у порядку посередництва (статті 55, 59 - 63); копій (статті 67 і 68); змін (стаття 69); позовної давності (статті 70 і 71); неробочих днів, обчислення строків і заборони пільгових строків (статті 72, 73 і 74).  

Пунктом 2 абзацу 1 статті 48 Уніфікованого закону передбачено, що держатель може вимагати від особи, проти якої він використовує своє право регресу, у тому числі, відсотки в розмірі шести від дати настання строку платежу.

За умовами п. 5 ст. 2 Закону України "Про обіг векселів в Україні" відсотки, про які йдеться у п. 2 ст. 48 і п. 2 ст. 49 Уніфікованого закону, на суму векселів, як виданих, так і тих, що підлягають оплаті на території України, нараховуються виходячи з розміру облікової ставки Національного банку України на день подання позову і від дня настання строку платежу (з дня платежу) до дня подання позову відповідно.

З аналізу наведених правових норм слідує, що нарахування відсотків на підставі п. 2 абзацу 1 ст. 48 Уніфікованого закону здійснюється з дня, наступного за тим, який визначено для здійснення платежу, і припиняється в день, коли векселедержатель фактично отримав платіж від особи, до якої пред`явив позов, чи від іншої зобов`язаної за векселем особи, незалежно від того, чи було раніше ухвалено судове рішення про стягнення цих сум.

Початок строку нарахування спірних відсотків пов`язується з днем настання строку платежу. Відповідно до ст. 34 Уніфікованого закону, переказний вексель строком за пред`явленням підлягає оплаті при його пред`явленні, тобто в день його належного пред`явлення до платежу. Норми ст. 34 Уніфікованого закону застосовуються також і до простих векселів. 

Верховний Суд констатує, що вексель має пред`являтися до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було прямо визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя (статті 2, 76 Уніфікованого закону).

Вимога про платіж, пред`явлена не в місці, визначеному у векселі за викладеними вище правилами, не є пред`явленою належним чином. 

Прямий боржник за векселем зобов`язаний довести обґрунтованість своїх заперечень стосовно того, що векселедержатель не пред`явив йому оригінал векселя або не надав можливості перевірити наявність у встановленому місці та у визначений строк у особи, що пред`явила вимогу, оригіналу векселя і прав власності на зазначений цінний папір. Векселедержатель може спростувати ці заперечення шляхом надання будь-яких не заборонених законом доказів, у тому числі актів нотаріуса про протест векселя чи про посвідчення факту його пред`явлення до платежу, а також документів, виданих боржником. 

Судами встановлено, що до листа, направленого ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на адресу ПАТ "Прикарпаттяобленерго" 09.04.2015 р. з вимогою про оплату векселів, будо  додано копію, а не оригінал простого векселя №7033646200566. 

Як вбачається із встановлених судами обставин, інших доказів, які б засвідчили про пред`явлення відповідачу-2 до оплати оригіналу векселя у встановленому векселем місці та у визначений строк, та ухилення відповідача-2 від одержання векселя і виконання вексельного зобов`язання, судам надано не було.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що спірний вексель у встановленому законодавством порядку не пред`являвся до оплати, а тому враховуючи це та факт оплати ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" простого векселя №7033646200566 до набрання рішенням у справі №904/9105/15 законної сили, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відсутність порушень строку платежу відповідачем-2 та як наслідок, відсутність підстав для стягнення нарахованих позивачем 6 відсотків.

В частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат на підставі ст. 625 ЦК України Суд також вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для їх задоволення з огляду на таке. 

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ст. 48 Уніфікованого закону передбачено, які платежі вправі вимагати векселедержатель від особи проти якої заявлена вимога. 

Оскільки спірні правовідносини сторін врегульовано вексельним законодавством, яким не передбачено стягнення інфляційних втрат у разі прострочення виконання вексельного зобов`язання, норми ст. 625 Цивільного кодексу України не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

З огляду на викладене, Верховного Суду відхиляє доводи позивача щодо застосування норм ст. 625 Цивільного кодексу України до даних правовідносин.

В частині позовних вимог до ПАТ "Акцент-Банк" судами попередніх інстанцій встановлено, що Український кредитний банк проставив на спірному векселі бланковий індосамент "Платити наказу: без обороту на мене", і такий підписаний головою правління, головним бухгалтером та скріплений печаткою. Таке застереження означає, що при неакцепті або неплатежі до такого індосанта не можуть бути пред`явлені вимоги, передбачені ст. ст. 43 - 49 Уніфікованого закону. Зазначена особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов`язань за векселем. Таким чином, відповідач-1 як правонаступник Українського кредитного банку зняв із себе відповідальність за невиконання зобов`язань боржником (векселедавцем) за невиконання ним зобов`язань за простим векселем №7033646200566 і відповідає лише за дійсність переданої за векселем вимоги, тому господарські суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог до ПАТ   "Акцент-Банк", і такі висновки не  спростовуються скаржником.

7. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги  

З дотриманням передбачених законодавством меж перегляду справи в касаційній інстанції, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд вважає, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції прийняті з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, підстави для їх зміни чи скасування відсутні. 

Аргументи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом касаційної інстанції, а тому касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Івано-Франківської області від 19.06.2018р. та постанову Західного апеляційного господарського суду від  10.01.2019р. у справі №904/63/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                                О. О. Мамалуй

Судді                                                                                                    О. М. Баранець

                                                                                                                       Л. В. Стратієнко