ПОСТАНОВА
Іменем України

26 лютого 2019 року 
м. Київ
справа №2а-361/10/0970
адміністративне провадження №К/9901/2421/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бившевої Л.І.,
суддів: Шипуліної Т.М.,  Хохуляка В.В., 
розглянув у порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні без виклику сторін касаційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.06.2010 (суддя - Лучко О.О.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2013 (судді - Большакова О.О., Макарик В.Я., Глушко І.В.) у справі за позовом Приватного підприємця ОСОБА_2 (далі - ПП ОСОБА_2) до Державної податкової інспекції в Богородчанському районі Івано-Франківської області (далі - ДПІ) про скасування рішення,
У С Т А Н О В И В:
ПП ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ДПІ про скасування рішення від 21.01.2010 №  0000122303/0 про застосування до нього фінансових санкцій у сумі 4732,05 грн за порушення положень Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06 липня 1995 року №  265/95-ВР (далі - Закон № 265/95-ВР).
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на порушення контролюючим органом процедури призначення та проведення перевірки, внаслідок чого працівники контролюючого органу до перевірки не були допущені, а акт перевірки був складений в односторонньому порядку. З огляду на це підприємець вважає, що докази одержані з порушенням закону не можуть братися до уваги, відповідно акт перевірки, у якому зафіксовані порушення, не може бути підставою для прийняття рішення, як доказ порушення.
Івано-Франківський окружний адміністративний суд постановою від 18.06.2010, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2013, у позові відмовив.
Висновок суду про відмову у позові вмотивований висновком про те, що відповідач мав законодавчо обґрунтовані підстави для проведення перевірки, а обставини, які стали підставою для застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій згідно з рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір у цій справі, підтвердилися в судовому процесі.
Суди попередніх інстанцій встановили, що рішення, з приводу правомірності якого виник спір, прийнято ДПІ на підставі акту фактичної перевірки від 30.12.2009 № 090519, яким зафіксовані порушення підприємцем пунктів 1, 2, 9, 12, 13 статті 3, статей 6, 9 Закону №  265/95-ВР внаслідок непроведення розрахункових операцій на суму покупки через РРО та невидачу розрахункового документа на суму 43,85 грн; незабезпечення щоденного друку на РРО фіскального звітного чеку та порушення порядку ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації і здійснення продажу товарів, які необліковані у встановленому порядку, а саме не відображенні у Книзі обліку доходів і витрат на суму 1746,40 грн (на час перевірки Книга обліку доходів і витрат в торговому об'єкті підприємця була відсутня).
Суди також встановили, що фактична перевірка ПП ОСОБА_2 була проведена на підставі плану перевірок суб'єктів господарювання за дотриманням порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій відділу контролю за суб'єктами господарювання, що здійснюють розрахунки в готівковій формі на грудень 2009 року, затвердженого головою ДПА в Івано-Франківській області 30.11.2009. Направлення на перевірку від 28.12.2009 № 625 було пред'явлено працівникам позивача (ОСОБА_3, ОСОБА_4), які відмовилися від підпису про його ознайомлення. Працівниками ДПІ також 30.12.2009 був складений акт про відмову від підпису та одержання матеріалів перевірки позивачем та його працівниками ОСОБА_3, ОСОБА_4
У ході розгляду справи суд допитав свідків: старшого держаного податкового ревізора- інспектора ДПА в Івано-Франківській області Шварговського В.В., головного держаного податкового ревізора - інспектора ДПА в Івано-Франківській області Князюк В.М., державного податкового інспектора ДПІ в Богородчанському районі Гаврилова Р.М., продавця ОСОБА_6, продавець ОСОБА_4, на виклику якого наполягав позивач, в судове засідання не з'явився; дослідив акт перевірки, книгу обліку розрахункових операцій підприємця, надав оцінку обставинам щодо притягнення продавця ОСОБА_4 адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу за непроведення розрахункової операції на повну суму покупки через РРО.
ПП ОСОБА_2 подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу на зазначені судові рішення, у якій посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуально права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій і прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги  задовольнити. При цьому касаційна скарга обґрунтована доводами, що були наведені у позовній заяві, а також, що чинним законодавством на час виникнення спірних правовідносин для підприємців, які перебувають на загальній системі оподаткування, не встановлено порядку обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, що продаж товарів здійснювався цілодобово, тому друк звітних чеків здійснювався за період більше ніж 24 години.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 02.07.2014 № К/800/34620/14 відкрив касаційне провадження у цій справі. 
Заперечуючи проти касаційної скарги, відповідач просить залишити касаційну скаргу позивача без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін як такі, що прийняті відповідно до закону та є належно обґрунтованими. 
Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2106 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.
Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.
Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 № 2 "Про визначення дня початку роботи Верховного Суду" днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.
Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції. 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Верховний Суд ухвалою від 25.02.2019 прийняв касаційну скаргу ДПІ до провадження та призначив справу до касаційного розгляду у спрощеному провадженні без повідомлення сторін.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи позивача, обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги та дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Суть спірних правовідносин у цій справі полягає у правомірності застосування штрафних (фінансових) санкцій та додержання процедури проведення перевірки.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 11 Закону України "Про державну податкову службу в Україні" від 04.12.1990 № 509-XII (Закон втратив чинність згідно із Законом України від 05.07.2012 № 5083-VI; далі - Закон № 509-XII) органи державної податкової служби у випадках, в межах компетенції та у порядку, встановлених законами України, мають право здійснювати контроль, зокрема за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.
Про здійснення контролю за дотриманням порядку проведення розрахунків ідеться в розділі IV (статті 15 - 16) Закону №  265/95-ВР. Зокрема, відповідно до статті 15 цього Закону такий контроль за додержанням суб'єктами підприємницької діяльності порядку проведення розрахунків за товари (послуги), інших вимог цього Закону здійснюють органи державної податкової служби України шляхом проведення планових або позапланових перевірок згідно із законодавством України. 
Згідно з наказом Державної податкової адміністрації України від 27.05.2008 № 355 (Наказ втратив чинність згідно з наказом Державної податкової служби України від 31.10.2012 № 948), яким затверджено Методичні рекомендації щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної податкової служби України при організації та проведенні перевірок платників податків, такі планові та позапланові перевірки проводяться згідно з планом-графіком податкових органів. 
За змістом частини 7 статті 11-1 Закону № 509-XII перевірки в межах повноважень податкових органів, визначених законами України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів", а в інших випадках - за рішенням суду, вважаються позаплановими перевірками. 
Таким чином, усі перевірки РРО (як планові, так і позапланові), передбачені Законом №  265/95-ВР, з метою застосування Закону №  509-XII віднесені до позапланових перевірок, на які поширюються "процедурні" правила проведення таких перевірок. Тому, посадові особи податкового органу мають право приступити до такої за умови надання суб'єкту господарювання під розпис: направлення на перевірку та копії наказу керівника податкового органу про проведення перевірки. При цьому обидва документи має бути оформлено відповідно до вимог, установлених ст.  11^2 Закону №  509-XII. У разі невиконання працівником податкового органу зазначених вимог Закону платник податків має право не допустити працівника до проведення цієї перевірки.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, співробітникам органу податкової служби перевірка господарської одиниці позивача була проведена на підставі затвердженого плану-графіку проведення перевірок та відповідних направлень на перевірку. Тобто відповідач мав законодавчо обґрунтовані підстави для проведення перевірки, до якої фактично був допущений посадовою особою, яка знаходиться у трудових відносинах з позивачем. Доводи позивача про те, що посадові особи ДПІ не були допущені до перевірки, у ході розгляду справи не підтверджені належними доказами.
Таким чином, доводи позивача щодо процедурних порушень проведення перевірки є безпідставними.
Згідно з пунктом 1.3 Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого Наказом Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 № 327 (втратив чинність згідно з наказом Державної податкової адміністрації України від 22.12.2010 №  984), за результатами проведення невиїзних документальних. виїзних планових та позапланових перевірок фінансово-господарської діяльності суб'єктів господарювання оформляється акт, а в разі відсутності порушень податкового, валютного та іншого законодавства - довідка.
Акт - службовий документ, який стверджує факт проведення невиїзної документальної або виїзної планової чи позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності суб'єкта господарювання і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб'єктами господарювання.
Таким чином, акт від 30.12.2009 № 090519, складений посадовими особами контролюючого органу за результатами перевірки підприємця, є доказом, який підтверджує факт допущених останнім пунктів 1, 2, 9, 12, 13 статті 3, статей 6, 9 Закону №  265/95-ВР.
Щодо фактичних порушень, встановлених у ході перевірки 30.12.2009, слід зазначити наступне.
Відповідно до вимог пункту 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані вести у порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів, які відображені в такому обліку, за винятком продажу товарів особами, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку обсягів реалізованих товарів (наданих послуг).
Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону облік товарних запасів фізичною особою-суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.
Аналіз наведених вище норм дає підстави вважати, що у фізичних осіб-суб'єктів підприємницької діяльності, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, не було обов'язку ведення обліку товарних запасів.
Натомість фізичні особи-суб'єкти підприємницької діяльності, які перебували на загальній системі оподаткування, відповідно до вимог пункту 12 статті 3 та статті 6 Закону №  265/95-ВР зобов'язані вести облік товарних запасів у порядку, визначеному чинним законодавством.
В свою чергу на законодавчому рівні порядок обліку товарних запасів встановлено виключно для юридичних осіб, оскільки відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від  16.07.1999 №  996-XIV бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. 
Фізичні ж особи - суб'єкти підприємницької діяльності ведуть Книгу обліку доходів і витрат, форма якої визначена Інструкцією про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 № 12 (втратив чинність згідно з наказом Міністерства фінансів України від 20.12.2011 № 1675), а порядок ведення - у листі ДПАУ від 05.11.1997 № 17-0117/10-8886 - через відсутність у зазначеній Інструкції положень стосовно правил заповнення Книги, та Порядком ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1269 відповідно до статті 9 Закону №  265/95-ВР. 
Разом з тим слід зазначити, що лист податкової інспекції носить лише роз'яснювальний, інформаційний характер та не має сили нормативно - правого акта.
Відповідно до пунктів 1, 5 Порядку ведення книги обліку доходів і витрат, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 № 1269 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), книга обліку доходів і витрат ведеться суб'єктами підприємницької діяльності - фізичними особами, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва (у тому числі шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку), а також особами, які мають пільговий торговий патент для продажу товарів (крім підакцизних) (надання послуг) відповідно до законодавства з питань патентування деяких видів підприємницької діяльності, якщо такі особи не є платниками податку на додану вартість згідно із законодавством (далі - суб'єкти підприємницької діяльності). При цьому до Книги заносяться такі відомості: порядковий номер запису; дата здійснення операції, пов'язаної з проведенням витрат і/або отриманим доходом; суми витрат за фактом їх здійснення, в тому числі заробітна плата найманого працівника; сума вартості товарів, отриманих для їх продажу (надання послуг); сума виручки від продажу товарів (надання послуг) - з підсумком за день. Також, у Порядку №  1269 не визначено: які витрати повинні бути відображені в книзі обліку доходів та витрат, чи повинні понесені витрати підтверджуватися первинними документами, всі витрати повинні бути відображені або тільки ті, які безпосередньо пов'язані з отриманням цих доходів.
А книга обліку доходів і витрат, форма якої визначена Інструкцією про оподаткування доходів фізичних осіб від зайняття підприємницькою діяльністю, затвердженою наказом Головної державної податкової інспекції України від 21.04.1993 № 12, містить наступні розділи: 1 - період обліку; 2 - кількість виготовленої продукції (наданих послуг); 3 - витрати на виробництво продукції, придбання товару; 4 - кількість проданої продукції (наданих послуг); 5 - ціна продажу продукції (послуг); 6 -  сума виручки (доходу); 7 - чистий доход. Крім того, відповідно до пункту 13 Інструкції № 12 сукупний чистий дохід це загальний оподатковуваний дохід, різниця між валовим доходом (виручкою у грошовій та натуральній формі) і документально підтвердженими витратами, безпосередньо пов'язаними з одержанням доходу. Якщо ці витрати не можуть бути підтверджені документально, то вони враховуються податковими органами при проведенні остаточних розрахунків за нормами у відсотках до валового доходу, наведеними в додатку №  6 до цієї Інструкції. 
Отже, книга обліку доходів і витрат призначена виключно для обліку доходів та витрат суб'єктів підприємницької діяльності - фізичних осіб, оподаткування доходів яких здійснюється згідно із законодавством з питань оподаткування суб'єктів малого підприємництва, та не передбачає обліку товарних запасів.
Однак, незважаючи на те, що для фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності законодавчо чітко не визначено порядку ведення обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, проте мати первинні документи на товар такі підприємці повинні.
Аналогічні норми щодо заборони торгівлі товаром, отриманим без документів, містяться і в інших нормативних документах, що регулюють порядок здійснення торговельної діяльності, зокрема пункту 17 Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 № 833, згідно з яким заборонена торгівля товаром, отриманим без документів, передбачених законодавством, зокрема які засвідчують їх якість та безпеку, а пунктом 4 статті 16 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 №  1023-XII передбачено, що реалізація товарів, що підлягають обов'язковій сертифікації, без сертифікатів відповідності (їх копій, засвідчених продавцем) або свідоцтва про визнання іноземних сертифікатів забороняється. 
Як встановлено судами попередніх інстанцій, на момент здійснення перевірки позивач не надав контролюючому органу доказів ведення обліку товарів, що в свою чергу унеможливило перевірити порядок ведення позивачем обліку товарів, а також здійснення ним продажу лише тих товарів, які відображені в такому обліку. Контролюючий орган надав позивачу право ознайомитись з матеріалами перевірки, надати вмотивовані пояснення та документи, щодо фактів, викладених в акті, яким позивач не скористався, що спростовує доводи викладені позивачем у касаційні скарзі.
Порушення обліку кількості товарів тягне за собою відповідальність, передбачену статтею 20 Закону № 265/95-ВР, у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 2 Закону №  265/95-ВР розрахункова операція - це приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.
Порядок проведення розрахунків визначено статті 3 Закону №  265/95-ВР, відповідно до якої суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, чеків, жетонів тощо), при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані: проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок; видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.
Відповідальність за невиконання зазначених обов'язків передбачено пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР у вигляді фінансових санкцій у п'ятикратному розмірі вартості проданих товарів (наданих послуг), що здійснено без проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій, у разі нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції. 
Як встановлено судами під час фактичної перевірки посадова особа ОСОБА_7 придбав у продавця пляшку горілки, пиво та сигарети на сумі 43,85 грн, однак продавець дану розрахункову операцію не провів через РРО та розрахунковий документ не видав.
У акті перевірки з достатньою повнотою зафіксовано вчинене позивачем порушення правил здійснення розрахункових операцій, визначених пунктами 1, 2 статті 3  Закону № 265/95-ВР. Вказані обставини підтверджуються й іншими доказами, що містяться у матеріалах справи, зокрема, поясненнями свідків. При цьому позивачем будь-яких доказів на спростування вказаних обставин та заперечень щодо фактів вчинення ним зазначених порушень надано не було.
Відповідно до пункту 9 статті 3 Закону №  265/95-ВР суб'єкти підприємницької діяльності, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг зобов'язані щоденно друкувати на РРО (за виключенням автоматів з продажу товарів (послуг) фіскальні звітні чеки і забезпечувати їх зберігання в книгах обліку розрахункових операцій.
Отже, суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі зобов'язані щоденно друкувати на РРО.
У разі невиконання щоденного друку фіскального звітного чека або його незберігання в книзі обліку розрахункових операцій за рішенням відповідних органів державної податкової служби України до суб'єктів підприємницької діяльності застосовується фінансова санкція у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (пункт 4 статті 17 Закону № 265/95-ВР).
Відповідно до пункту 7 Вимог щодо реалізації фіскальних функцій реєстраторами розрахункових операцій для різних сфер застосування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України  від 18.02.2002 № 199 (далі - Вимоги), усі режими роботи РРО повинні блокуватися, зокрема, у разі перевищення максимальної тривалості зміни. 
Зміна - період роботи реєстратора від реєстрації першої розрахункової операції після виконання Z-звіту до виконання наступного Z-звіту; Z-звіт - це денний звіт з обнуленням інформації в оперативній пам'яті та занесенням її до фіскальної пам'яті реєстратора (пункт 2 Вимог).
У додатку до Вимог зазначено, що максимальна тривалість зміни не повинна перевищувати 24 години.
Як встановлено судами щоденний друк фіскального звітних чеків за 05.10.2009, 25.10.2009, 04.12.2009 перевищує максимальну тривалість зміни - 24 години, тобто позивач у ці дні не забезпечив щоденний друк фіскальних звітних чеків.
Враховуючи викладене, а також зважаючи на достовірно встановлені судами обставини щодо фактичного порушення позивачем пунктів 1, 2, 9, 12, 13 статті 3, статей 6, 9 Закону №  265/95-ВР, висновок судів про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій згідно з рішенням 21.01.2010 №  0000122303/0 є правильним.
Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись пунктом 1 частини 1 статті 349, статті 350, частинами 1, 5 статті 355, статтями 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Приватного підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.06.2010 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.11.2013 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева
Т.М. Шипуліна 
 В.В. Хохуляк ,
Судді Верховного Суду