Постанова
іменем України
 
10 квітня 2019 року
м. Київ
справа № 1-34/03
провадження № 51-2505 км 18
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                  ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
за участю секретаря 
судового засідання                        ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 , 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу судді Апеляційного суду Львівської області від 02 червня 2017 року щодо повернення його заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Засуджений  ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду із заявою проперегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року щодо нього (далі – заява). 
Суддя Апеляційного суду Львівської області ухвалою від 02 червня 2017 року на підставі ч. 3 ст. 429, ч. 3 ст. 464 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) повернув ОСОБА_6 його заяву, оскільки вона не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 КПК.    
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений  ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, ставить вимогу про скасування оскарженої ухвали судді апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. Зокрема, посилається на те, що суддя апеляційного суду встановив невідповідність його заяви вимогами, передбаченим ст. 462 КПК, однак відповідного рішення про залишення її без руху не прийняв та одразу повернув, пославшись на положення ч. 3 ст. 429 КПК. Також зазначає, що його заява була розглянута за відсутності заявника, прокурора та захисника, а також про відсутність відповідного журналу судового засідання.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор підтримала касаційну скаргу, при цьому зазначала про необхідність скасування ухвали судді апеляційного суду та призначення нового розгляду заяви засудженого в суді першої інстанції.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги і вправі вийти за межі касаційних вимог, якщо цим не погіршується становище засудженого, виправдного чи особи, стосовно якої вирішувалось питання про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру. 
Підстави для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції викладено в ч. 1 ст. 438 КПК.
Відповідно до ч. 2 ст. 438 КПК при вирішенні питання про наявність цих підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 463 КПК заява про перегляд судового рішення за нововиявленими подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.
Як убачається з матеріалів справи, Апеляційний суд Львівської області при ухваленні вироку від 14 листопада 2003 року щодо ОСОБА_6 діяв як суд першої інстанції в силу повноважень, передбачених Кримінально-процесуальним кодексом України в редакції 1960 року (далі – КПК 1960 року).
У зв`язку з прийняттям у 2012 році нової редакції КПК апеляційні суди втратили повноваження суду першої інстанції і наразі позбавлені можливості здійснювати кримінальне провадження про перегляд за нововиявленими обставинами вироків, постановлених ними як судами першої інстанції.
Отже, вирішення Апеляційним судом Львівської області на підставі положень КПК питань, пов`язаних із переглядом за нововиявленими обставинами вироку цього суду, постановленого ним у порядку КПК 1960 року як судом першої інстанції, суперечить правилам інстанційної підсудності, визначеним статтями 33, 463 КПК, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону тау відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування судового рішення. 
Тому, відповідно до зазначених положень КПК розгляд заяви засудженого  ОСОБА_6  про перегляд вироку Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року за нововиявленими обставинами повинен відбуватись у суді першої інстанції за місцем вчинення злочину.
Крім цього, згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 464 КПК до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 цього Кодексу, застосовуються правила ч. 3 ст. 429 цього Кодексу. 
Положеннями ч. 3 ст. 429 КПК встановлено, що касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
Зі змісту вказаних положень процесуального закону вбачається, що у випадку встановлення, що заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами подано без дотримання вимог ст. 462 КПК необхідно залишити її без руху, вказавши на наявні у ній недоліки, а вже у випадку не усунення таких недоліків у встановлений строк – заява повертається особі, яка її подала. 
Із матеріалів провадження видно, що суддя-доповідач апеляційного суду хоч і зазначив в ухвалі, що заява  ОСОБА_6 не відповідає вимогам ст. 462 КПК, проте відповідно рішення про залишення її без руху не прийняв та про наявні у ній недоліки особу не повідомив, одразу повернувши таку заяву, чим допустив порушення вищезазначених положень процесуального закону, передбачених ч. 3 ст. 464, ч. 3 ст. 429 КПК.
Отже, під час розгляду заяви  ОСОБА_6 суддею апеляційного суду допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування судового рішення. 
Разом із цим, доводи скарги засудженого про те, що його заява була розглянута за відсутності заявника, прокурора та захисника, а також про відсутність відповідного журналу судового засідання є безпідставними і не ґрунтуються на законі, оскільки оскаржену ухвалу судді апеляційного суду було постановлено в порядку ч. 2 ст. 464 КПК і рішення про відкриття відповідного провадження за заявою ОСОБА_6 не приймалось. 
Враховуючи викладене, касаційна скарга засудженого ОСОБА_6 підлягає частковому  задоволенню, а ухвала судді Апеляційного суду Львівської області від 02 червня 2017 року - скасуванню.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне направити заяву засудженого  ОСОБА_6 до Львівського апеляційного суду для визначення підсудності її розгляду згідно з вимогами ст. 32 КПК.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 437, 438, 441, 442 КПК, пунктом 4 параграфа 3 розділу 4 Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу судді Апеляційного суду Львівської області від 02 червня 2017 року щодо повернення заяви ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Львівської області від 14 листопада 2003 року скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, направивши заяву  ОСОБА_6 до Львівського апеляційного суду для визначення підсудності її розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.      
Судді:

 
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                             ОСОБА_3