Постанова
Іменем України
 
10 квітня 2019 року 
м. Київ
 
справа № 362/11/16-ц
провадження № 61-12766св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., СімоненкоВ. М.,
Штелик С. П.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_4, подану адвокатом Холіном Андрієм Борисовичем, на постанову Апеляційного суду Київської області від 24 січня 2018 року у складі колегії суддів: Голуб С. А., Сліпченка О. І., Таргоній Д. О.,
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті»,
відповідач - ОСОБА_4,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
У січні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі - ТОВ «Порше Мобіліті») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором.
 
Позовна заява мотивована тим, що 03 грудня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 50006063, згідно якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 345 119,13 грн, що на дату укладення договору становило еквівалент в сумі 42 180,29 доларів США, строком на 60 місяців, за змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки «Ауді», модель А4, 2012 року випуску, а відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит в повному обсязі, а також сплатити проценти, передбачені умовами договору. На забезпечення виконання умов договору між ТОВ «Порше Мобіліті» та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу від 03 грудня 2012 року № 50006053, за яким відповідач передав в заставу транспортний засіб марки «Ауді», модель А4, 2012 року випуску. Відповідач виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, однак з квітня 2015 року почав порушувати умови договору щодо виплати щомісячних платежів, сплачуючи їх зі значним порушенням строків, встановлених графіком погашення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Станом на 24 грудня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становила 21 187,81 грн. 19 травня 2015 року позивач направив відповідачу вимогу про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості, однак вона не була виконана, а загальна сума боргу становить 612 303,15 грн. 
Також позивач вказує, що йому було спричинено збитки, до яких відносяться витрати на юридичні послуги: а саме послуги ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» у розмірі 14 559,22 грн з урахуванням ПДВ, послуги ТОВ «Юридична фірма «Вернер» в розмірі 12 000,00 гр. з урахуванням ПДВ. Позивач вважає, що має всі підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача відповідно до положень статті 22 ЦК України реальних збитків в розмірі 
26 559,22 грн внаслідок неналежного виконання зобов'язань. Також позивач поніс витрати на страхування предмету застави, які становлять з урахуванням ПДВ 63 391,00 грн, а всього позивачу заподіяно збитки в розмірі 89 950,89 грн. Вважає, що відповідач також має сплатити неустойку (штраф) за порушення умов договору відповідно до підпункту 3.3., який становить 69 023,83 грн. Крім того, підлягають стягненню з відповідача і штрафні санкції, передбачені пунктом 8.3. кредитного договору за порушення підпунктів 5.2., 5.3., 5.4., 8.2 договору у розмірі 2 429,45 грн. За порушення умов пункту 8.4. договору щодо невиконання пункту 5.5 договору відповідач має сплатити штраф в розмірі 51 767,87грн, а всього штрафних санкцій в розмірі 123 221,15 грн, пеню за порушення зобов'язань за пунктом 8.1 договору в розмірі 1 313,67 грн.
З урахуванням положень частини другої статті 625 ЦК Українипозивач просив стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 8 528,71 грн та інфляційні втрати у розмірі 7 276,79 грн. Таким чином розмір заборгованості відповідача складається з основного боргу, основного боргу зі сплати додаткового кредиту, збитків, штрафу, пені, 3% річних та інфляційних втрат і становить 842 594,36 грн.
 
У зв'язку з викладеним та збільшеними позовними вимогами просило стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості відповідно до кредитного договору від 03 грудня 2012 року № 50006053, яка складається з основної суми заборгованості в розмірі 681 143,42 грн; збитків в розмірі 121 795,38 грн; штрафу в розмірі 120 791,70 грн, пені в розмірі 1 313,67 грн, трьох процентів річних в розмірі 392,36 грн; інфляційних втрат в розмірі 1 124,73 грн, а 
всього 926 561,26 грн.
 
КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ
 
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року в задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем на підтвердження неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за договором не надано доказів, які свідчать про наявність заборгованості ОСОБА_4 у зв'язку із невиконанням ним належним чином взятих на себе зобов'язань щодо погашення кредиту у спосіб, визначений за домовленістю сторін, тому твердження позивача про існування заборгованості за вказані періоди не можуть бути прийняті до уваги. Оскільки не має підстав для стягнення з відповідача основної суми заборгованості, то позовні вимоги про стягнення 
3 % річних, інфляційних втрат та пені, які є похідними від позовних вимог про стягнення основної суми заборгованості, також не підлягають задоволенню. Позовні вимоги про стягнення збитків, а саме витрат за надання юридичних послуг та витрат, понесених зі сплати страхових платежів, не грунтуються на положеннях закону, тому правові підстави для задоволення позову відсутні.
 
Постановою Апеляційного суду Київської області від 24 січня 2018 року апеляційну скаргу ТОВ «Порше Мобіліті» задоволено, рішення суду першої інстанції від 09 червня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення.
Позов ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» суму заборгованості відповідно до кредитного договору від 03 грудня 2012 року №50006053 в розмірі 877 660,50 грн, що складається з: основного боргу зі сплати кредиту в розмірі 681 143,42 грн, пені в розмірі 1 313,67 грн, 3% річних у розмірі 392,36 грн, штрафу в розмірі 120 791,70 грн, збитків у розмірі 74 019,35 грн.
У задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_4 про стягнення збитків у розмірі 21 690,00 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 124,73 грн відмовлено.
Вирішено питання щодо судових витрат.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції щодо необґрунтованості вимог ТОВ «Порше Мобіліті» не відповідають дійсним обставинам, оскільки суд мав на підставі позовної заяви та доданих до неї документів перевірити правомірність нарахування позивачем заборгованості за кредитом, однак він безпідставно не перевірив доводів позовної заяви. Позивачем доведено належними та допустимими доказами розмір кредитної заборгованості відповідача у справі, який вказаний розмір заборгованості не спростував належними доказами. Відповідно до статті 22 ЦК України на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за страховими платежами у розмірі 70 019,35 грн. Витрати ТОВ «Порше Мобіліті» на юридичну допомогу ТОВ «Агенція комплексного захисту бізнесу «Дельта М», ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі» не є збитками в розумінні положень статті 22 ЦК України і не підлягають відшкодуванню, оскільки вони пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права та відносяться до судових витрат. ТОВ «Порше Мобіліті» не надало суду розрахунку витрат на правову допомогу. Разом з тим, чинним законодавством України не передбачена можливість стягнення витрат на правову допомогу поза межами судового розгляду справи. За таких обставин відсутні підстави для стягнення на користь ТОВ «Порше Мобіліті» витрат на правовому допомогу в розмірі 
12 000,00 грн з ПДВ. Пеня та штраф у цій справі застосовані за різні порушення умов кредитного договору, тому вони підлягають стягненню на користь позивача. Суд погоджується з наданим ТОВ «Порше Мобіліті» розрахунком 
3% річних, оскільки він узгоджується з матеріалами справи і не спростований відповідачами, а заявлені вимоги відповідають положенням статті 625 ЦК України. Позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення інфляційних втрат у розмірі 1 124,73 грн не підлягають задоволенню, оскільки зобов'язання позичальника щодо сплати кредиту та процентів за користування кредитом були визначені в еквіваленті до іноземної валюти - долара США, і обчислення заборгованості відбулося з переведенням долара США у гривні.
 
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
 
У касаційній скарзі ОСОБА_4, поданій адвокатом Холіном А. Б., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуальногоправа, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що розмір стягнутої судом апеляційної інстанції  не відповідає дійсності та є недоведеним, оскільки судом не було перевірено, за який період стягується заборгованість та які документи її підтверджують. Вказує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості є неналежним і недостатнім доказом наявності у відповідача заборгованості, оскільки такий розрахунок складений у довільній формі, може неодноразово змінюватися за власним роздумом позивача без правових наслідків та не відповідає ознакам первинного документа в розумінні законодавства. Посилання суду апеляційної інстанції на те, що наявний в тексті позовної заяви розрахунок заборгованості не відповідає вимогам статей 77-81 ЦПК України, а посилання на те, що ним не спростований розмір заборгованості перед позивачем за березень - квітень 2015 року, не відповідає дійсності, оскільки таке питання судом не з'ясовувалось, матеріали справи не досліджувались, хоча копії квитанцій про сплату кредиту за вказаний період  містяться в матеріалах справи на аркушах 57-60 тома 2. Також вказує, що судом апеляційної інстанції в порушення вимог статті 985 ЦК України та Закону України «Про страхування» з нього на користь позивача було стягнуто збитки в розмірі  74 019,35 грн.
 
АРГУМЕНТИ ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
 
У квітні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ТОВ «Порше Мобіліті» на касаційну скаргу відповідача, у якому вказано, що постанова суду апеляційної інстанції є законною та обґрунтованою, а касаційна скарга задоволенню не підлягає. Вказують, що заперечуючи розмір заборгованості, відповідач не надав до суду власного розрахунку заборгованості, з якого б вбачалося, що у нього відсутня непогашена заборгованість перед товариством. Квитанції про сплату у березні - квітні 2015 року не є черговими платежами відповідача, оскільки ним покривалась заборгованість за попередні місяці. Вказують, що ТОВ «Порше Мобіліті» відповідно до статті 627 ЦК України та положень пунктів 
5.5, 5.6 кредитного договору цілком правомірно здійснило сплату страхових платежів від імені відповідача, оскільки ОСОБА_4 не сплачував страхові платежі у встановлені строки і не надав докази належного виконання ним свого обов'язку щодо забезпечення страхування заставного автомобіля.
 
У квітні та травні 2018 року на адресу Верховного Суду надійшли пояснення на відзив та доповнення до пояснень на відзив ОСОБА_4, подані Холіном А. Б., та у яких вказано, що доводи ТОВ «Порше Мобіліті» стосовно того, що відповідачем не було надано власного розрахунку заборгованості, який би вказував, що у відповідача відсутня перед товариством заборгованість, не відповідає обставинам справи, оскільки сторони у справі уклали кредитний договір на строк до 15 грудня 2017 року, тому позивач на той час здійснював чергові платежі щодо погашення іншої частини заборгованості.
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
 
Суди встановили, що 03 грудня 2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та 
ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 50006053, згідно умов якого позивач зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти в розмірі 
345 119,13 грн, що на момент укладення договору є еквівалентом у розмірі 
42 180,29 доларів США за курсом 8,1820 грн./долар США «КІБ» ПАТ «Креді АгрікольБанк» строком на 60 місяців зі змінною процентною ставкою і з цільовим призначенням - для придбання автомобіля марки «Ауді», модель А4, 2012 року випуску (а. с.13, 14-43 том 1).
 
Відповідач за умовами договору взяв на себе зобов'язання, зокрема, повернути грошові кошти та сплатити відповідні проценти за користування у порядку та спосіб, встановлений кредитним договором.
 
На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу № 50006053, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Копійкою В. В. Предмет застави - транспортний засіб «Ауді», модель А4, 
2012 року випуску (а. с. 39-43 том 1).
 
03 грудня 2012 року між ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» та ОСОБА_4 укладено Договір добровільного комплексного страхування на транспорті 
№ 245002/4098/0001000. Додаткова угода № 1 до цього договору була укладена 22 листопада 2013 року (а. с. 34 том 1).
 
Оскільки ОСОБА_4 порушені зобов'язання, вказані в пункті 5.5 Загальних умов кредитування щодо сплати страхових платежів на користь страхової компанії за договором страхування, ТОВ «Порше Мобіліті» було сплачено страхові платежі за період з квітня 2015 року до липня 2016 року на загальну суму 93 862,52 грн. без ПДВ. (а. с. 59-89 том 1; а. с. 104-126 том 2).
 
19 травня 2015 року ТОВ «Порше Мобіліті», направило на адресу боржника вимогу (повідомлення) про дострокове повернення кредиту та сплату заборгованості за кредитним договором, яка була отримана відповідачем 
30 травня 2015 року (а. с. 54 том 1).
 
Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті», стягуючи проценти за користування кредитом та пеню, апеляційний суд не звернув уваги на таке.
 
Відповідно до статті 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
 
Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно із пунктами 3 та 4 частини першої статті 
611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Згідно із частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
 
Отже, для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.
 
Згідно із частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
 
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
 
Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі 
№ 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.
 
Таким чином, надіславши відповідачу у травні 2015 року вимогу про дострокове погашення кредиту ТОВ «Порше Мобіліті» скористалося передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України правом та змінило строк виконання основного зобов'язання, а тому у суду апеляційної інстанції не було передбачених законом підстав стягувати проценти та неустойку, нараховані після звернення з вимогою про дострокове погашення кредиту (травень 2015 року).
 
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження 
№ 14-154цс18). Для забезпечення прогнозованості правозастосовної практики Велика Палата Верховного Суду відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі 
№ 6-1206цс15.
 
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 09 вересня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В. було вчинено виконавчий напис № 1572 про повернення ОСОБА_4 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» предмета застави (автомобіля марки Audi, модель А4, 
2012 року випуску), оскільки у зв'язку з порушенням ним умов кредитного договору підлягає достроковому поверненню кредитна заборгованість позичальника в розмірі 819 241,36 грн, з яких: 39 865,68 грн - несплачені чергові платежі; 4 312,68 грн - штрафні санкції; 8 148,68 грн - витрати, понесені компанією з метою повернення простроченої заборгованості; 137 138,67 грн - штраф за порушення вимог щодо страхування майна в розмірі 15% від суми кредиту; 21 041,86 грн - компенсація страхових платежів; 69 023,83 грн - штраф за порушення терміну дострокового повернення кредиту на вимогу компанії; 539 709,77 грн - сума кредиту (а. с. 57 том 1).
 
Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 29 вересня 2015 року ВП № 48880486 було відкрито виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого листа від 
09 вересня 2015 року № 1572 (а. с. 58 том 1).
 
Звертаючись у січні 2016 року до суду першої інстанції з позовом ТОВ «Порше Мобіліті» зазначало, що на той час автомобіль ще не було реалізовано.
 
Разом з тим, суд апеляційної інстанції на момент ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості не перевірив, чи було звернуто стягнення на предмет застави.
 
Також, поза увагою суду апеляційної інстанції залишилась надана ТОВ «Порше Мобіліті» на підтвердження розміру заборгованості відповідача зведена облікова виписка з рахунку клієнта ОСОБА_4 за період з 03 грудня 2012 року до 07 липня 2016 року, оскільки з її змісту вбачається, що всього нараховано 559 833,66 грн; всього сплачено 438 946,28 грн; непогашена сума заборгованості по виставленим рахункам становить 120 887,38 грн, а заборгованість по сумі кредиту становить еквівалент 24 369,43 долари США (а. с. 18-21 том 3).
 
Таким чином, переглядаючи рішення районного суду в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до положень статей 263-264, 367, 382 ЦПК України не встановив обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, не з'ясував дійсного розміру заборгованості за кредитним договором та її складових, а також не перевірив періоду, за який нарахована заборгованість ОСОБА_4
 
Не встановивши обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, та допустивши вказані порушення норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову.
 
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
 
Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Оскільки оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалене з порушенням норм процесуального права, відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України таке підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану адвокатом Холіном Андрієм Борисовичем, задовольнити частково.
 
Постанову Апеляційного суду Київської області від 24 січня 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий     Судді | В. С. Висоцька     А. О. Лесько     С. Ю. Мартєв     В. М. Сімоненко     С. П. Штелик