ПОСТАНОВА
Іменем України

15 березня 2019 року 
Київ
справа №2а-0770/3903/11
адміністративне провадження №К/9901/9459/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді-доповідача: Васильєвої І.А.,
суддів: Пасічник С.С., Юрченко В.П., 
розглянувши у порядку письмового провадження 
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Конвектор» 
на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.02.2012 (головуючий суддя: Дору Ю.Ю.)
та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 
(головуючий суддя: Довгополов О.М., судді: Гудим Л.Я., Шинкар Т.І.)
у справі №2а-0770/3903/11 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Конвектор»
до Державної податкової інспекції у м.Ужгороді Закарпатської області 
про визнання нечинними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод «Конвектор» (далі - позивач) звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Ужгороді Закарпатської області (далі - відповідач, ДПІ), в якому просило: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.06.2011: № 0001472341 про збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 31537,00 грн. за основним платежем та на 5977,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та № 0001482341 про збільшення грошового зобов'язання із податку на додану вартість (ПДВ) на 25230,00 грн. за основним платежем та на 6307,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.02.2012, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судами норм ст. 129 Конституції України, ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (Закон № 334/94-ВР), ст. 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (Закон № 168/97-ВР), ст.ст. 1 та 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (Закон № 996-XIV), пункту 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст.ст. 69, 71, 72, 86, 163 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України). За доводами касаційної скарги судами не було враховано надані позивачем докази фактичної поставки позивачу товарів від ПП «Уж Експрес»; не враховані обставини, встановлені рішенням Господарського суду Закарпатської області від 23.02.2015 у справі № 907/1283/14, щодо фактичного виконання господарських операцій між позивачем та ПП «Уж Експрес».

Заперечуючи проти касаційної скарги, відповідач просить залишити її без задоволення як безпідставну, а судові рішення - без змін.

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Верховного Суду приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для збільшення у податковому обліку позивача суми грошового зобов'язання з податку на прибуток, ПДВ та застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) згідно з податковими повідомленнями-рішеннями, з приводу правомірності яких виник спір, стали висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки від 02.06.2011 № 11/23-50/20455240. Згідно з цими висновками позивачем порушені норми пункту 5.1 , підпункту 5.2.1 пункту 5.2 ст. 5, підпункту 11.2.1 пункту 11.2 ст. 11 Закону № 334/94-ВР, підпункту 7.4.4 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР, у результаті чого занижено податок на прибуток на 31537,00 грн. за 3-й та 4-й квартали 2010 року та ПДВ на 25230,00 грн. за липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2010 року внаслідок формування валових витрат та податкового кредиту за нікчемними правочинами із ПП «Уж Експрес».
Висновок про нікчемність правочину з поставки позивачу від ПП «Уж Експрес» товарів обґрунтовано відсутністю у цього постачальника основних фондів, трудових ресурсів, необхідних для здійснення господарської діяльності, а також посиланнями на пояснення його засновника та керівника - ОСОБА_2, в яких він заперечив своє відношення до діяльності цього підприємства та вказав про його реєстрацію за винагороду.

За наслідками перевірки та процедури адміністративного оскарження відповідачем стосовно позивача прийняті податкові повідомлення-рішення від 08.06.2011: № 0001472341 про збільшення грошового зобов'язання із податку на прибуток на 31537,00 грн. за основним платежем та на 5977,75 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) та № 0001482341 про збільшення грошового зобов'язання із податку на додану вартість (ПДВ) на 25230,00 грн. за основним платежем та на 6307,50 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

У судовому процесі встановлено, що з посиланням на поставку позивачу від ПП «Уж Експрес» товарів, від імені цього постачальника виписані видаткові та податкові накладні, на підставі яких позивач задекларував суми валових витрат та податкового кредиту у податкових деклараціях із ПДВ за вищевказані податкові звітні періоди.

Відповідно до пункту 5.1 ст.5 Закону № 334/94-ВР (втратив чинність з 1 квітня 2011 року, за виключенням деяких положень, у зв'язку з набранням чинності ПК України) валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

До складу валових витрат, згідно підпункту 5.2.1 вказаної статті, включаються: суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 ст.5 цього Закону визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

У відповідності до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст. 7 Закону № 168/97-ВР податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8 - 1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту) (абзац перший підпункту 7.4.5 пункту 7.4 цієї статті).

При цьому законодавцем передбачається реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.
За змістом наведених норм право платника податків на збільшення валових витрат та податкового кредиту обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР) суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Заперечуючи проти адміністративного позову та обґрунтовуючи правомірність зменшення у податковому обліку позивача сум податкового кредиту, відповідач, окрім доводів про відсутність у ПП «Уж Експрес» адміністративно-господарських можливостей (основних фондів, трудових ресурсів), необхідних для здійснення господарської діяльності та поставки позивачу товару зокрема; відсутністю товарно- транспортних накладних як доказу транспортування товару; посилається на обставини, встановлені постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2011 у справі № 2а-0770/1296/11 за позовом Ужгородської МДПІ у Закарпатській області до громадянина України ОСОБА_2 та ПП «Уж Експрес» про визнання установчих документів недійсними з моменту реєстрації. Вказаною постановою було задоволено позов: визнано недійсним рішення засновника № 1 ПП «Уж Експрес» ОСОБА_2 від 27.01.2010, статут ПП «Уж-Експрес», зареєстрований державним реєстратором Ужгородської районної державної адміністрації 28.01.2010 року, з моменту його реєстрації, тобто з 28.01.2010 року та визнано недійсним свідоцтво № 10026917 серії НБ № 051865 про реєстрацію ПП «Уж Експрес» платником податку на додану вартість з моменту його видачі, тобто з 13.02.2010 року. Вказаним рішенням встановлено, що ОСОБА_2, який зазначений засновником і директором ПП «Уж-Експрес», надав пояснення про те, що зареєстрував дане підприємство за грошову винагороду на вимогу третіх осіб без мети здійснення фінансово-господарської діяльності; а також заперечив оформлення та підпис господарських документів від імені цього підприємства.

Вказані докази, у сукупності із доданими позивачем до матеріалів справи доказами на підтвердження реального характеру поставки, які як встановлено судами попередніх інстанцій підписані не уповноваженими особами: містять підписи ОСОБА_3 або не містять інформації щодо особи, яка підписала документ, судами попередніх інстанцій були правильно оцінені як такі, що спростовують реальний характер поставки позивачу від ПП «Уж-Експрес» товарів, позбавляють документи, які підписані з посилання на правочини з цим контрагентом, значення доказів виникнення у позивача права на збільшення сум валових витрат та податкового кредиту в податковому обліку.

Частиною 1 ст. 72 КАС України (у редакції, чинній на дати прийняття оскаржуваних судових рішень) встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Такі висновки судів попередніх інстанцій відповідають правовій позиції Верховного Суду України при застосуванні вищевказаних правових норм, неодноразово висловленій у своїх рішеннях.

У постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 у справі позовом ТОВ «Нафта» до Шосткинської МДПІ про визнання висновків перевірки неправомірними, визнання чинним договору, скасування податкових повідомлень-рішень (справа № 21-421a11) міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

У постанові від 22.09.2015 у справі за позовом ТОВ «Фоззі-Фуд» до ДПІ у Києво- Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у Київській області про скасування податкових повідомлень-рішень Верховний Суд України вказав, що за наявності відомостей, що засновник та директор юридичної особи -постачальника заперечує свою участь у її створенні та діяльності, а також підписання будь-яких первинних документів, перевірка та встановлення такої обставини має значення для правильного вирішення спору.

У постанові від 27.03.2012 у справі № 21-737во10 за позовом ПП «Ангара» до ДПІ у Печерському районі м. Києва, Головного управління Державного казначейства України в м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення, стягнення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, Верховний Суд України вказав, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Про необґрунтованість податкової вигоди можуть свідчити підтверджені доказами доводи податкового органу, зокрема про наявність таких обставин: неможливість реального здійснення платником податків зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться постачальником послуг, підприємницької діяльності; відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності у зв'язку з відсутністю управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів; облік для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди, якщо для такого виду діяльності також потрібне здійснення й облік інших господарських операцій; відсутність первинних документів обліку.

Наведені позивачем у касаційній скарзі доводи про ненадання оцінки судами обставин встановлених рішенням Господарського суду Закарпатської області від 23.02.2015 у справі № 907/1283/14 не відповідають дійсності. Апеляційним судом при оцінці обставин, встановлених у цьому рішенні, було зроблено обґрунтований висновок, що реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ПП «Уж Експрес» не входила до предмету доказування у цій справі та такі обставини цим рішенням не встановлені.

Доводи, наведені позивачем у касаційній скарзі, не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини 1 ст. 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод «Конвектор»  залишити без задоволення. 
Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 22.02.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.11.2015 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя: | І.А. Васильєва
Судді: | С.С. Пасічник
| В.П. Юрченко