ПОСТАНОВА
Іменем України

23 квітня 2019 року 
Київ
справа №826/2831/15
касаційне провадження №К/9901/9530/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
за участю секретаря: Жидецької В.В.
представника позивача: Нестеров-Сурменко О.П.;
представника відповідача: Кальковець В.Л.
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.05.2015 (головуючий суддя - Качур І.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 16.07.2015 (головуючий суддя - Кузьменко В.В., судді: Степанюк А.Г., Шурко О.І.) у справі №826/2831/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Проктер енд Гембл Україна» до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників про скасування податкових повідомлень - рішень,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Проктер енд Гембл Україна» звернулося до адміністративного суду з позовом до Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.12.2014 №0000893720, яким зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого у рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість за серпень 2014 року у сумі 2  871  398 грн. та штрафні (фінансові) санкції - 717  849,50 грн.; від 04.12.2014 №0000903720, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість на суму 3  026  188 грн., в т.ч. по періодах: за липень 2014 року - 8  396 грн., за серпень 2014 року - 3  017  792 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що товариство має Свідоцтво про державну реєстрацію медичного виробу, а тому у перевіряємому періоді правомірно імпортувало медичні вироби (жіночі прокладки та тампони) із застосуванням ставки ПДВ 7%, однак митним органом відмовлено у декларуванні вказаного товару за заниженою ставкою, у зв'язку із чим товариством до операцій імпорту було застосовано ставку ПДВ 20%. У судовому порядку підтверджено право позивача на оподаткування імпортованих товарів за ставкою ПДВ в розмірі 7%. Таким чином, реалізація товариством продукції на митній території України за ставкою ПДВ 7% є правомірною, а висновок контролюючого органу про заниження позивачем податкових зобов'язань помилковим.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.05.2015, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.07.2015, адміністративний позов задоволено.
Судами попередніх інстанцій у межах спірних правовідносин встановлено, що контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку на додану вартість у зменшення податкових зобов'язань з податку на додану вартість наступних звітних періодів за серпень 2014 року, результати якої оформлені актом від 20.11.2014 №1371/28-10-3719341005. Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог: пункту  193.1  статті  193 Податкового кодексу України,  чим занижено суму податкових зобов'язань в декларації з ПДВ за липень 2014 року на 2 862 065 грн. та в декларації з ПДВ за серпень 2014 року на 3 014 152 грн.;  пунктів 198.1, 198.2,  198.6  статті 198,   статті 200, пункту 201.10  статт   201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми податкового кредиту на 21 369 грн., а саме: за липень 2014 року на суму ПДВ 17  728,80 грн., за серпень 2014 року на суму ПДВ 3  640 грн.; пункту 187.8  статті 187, пункту  193.1  статті 193, пункту 194.1  статті 194, пункту 198.1, пунктів 198.2,  198.6  статті 198  , пункту 200.1, пункту   200.3  статті 200, пункту 201.10  статті   201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми від'ємного значення в розмірі 5 893 946 грн., а саме: за липень 2014 року на суму ПДВ 2  879  794 грн., за серпень 2014 року на суму ПДВ 3 017792 грн.; підпункту 14.1.18  пункту 14.1  статті 14, пункту 200.4, статті   200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми бюджетного відшкодування за серпень 2014 року в розмірі 2 871 398 грн., яка підлягає зменшенню. На підставі акту перевірки, контролюючим органом прийняті оспорювані у даній справі податкові повідомлення-рішення.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції виходили з того, що імпортовані товари є медичними виробами, а отже товариство правомірно застосовано до операцій імпорту (поставки) товару ставку ПДВ в розмірі 7%. Реалізація товару на митній території України також мала місце із застосуванням ставки ПДВ 7%, тому відсутні підстави вважати, що позивачем у перевіряємомоу періоді занижено суму податкових зобов'язань з ПДВ. 
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції, Міжрегіональне головне управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників подало касаційну скаргу, у якій просила Верховний Суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову. Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивачем у перевіряємому періоді занижені податкові зобов'язання з ПДВ, оскільки товар (жіночі прокладки та тампони), який реалізував позивач за ставкою ПДВ 7%, з урахуванням  постанови Уряду від 01.07.2014 №216 «Про затвердження переліку медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають обкладенню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків», не підпадає під визначення «медичного виробу», а отже позивачем протиправно оподатковувались операції з постачання цього товару за заниженою ставкою. Також контролюючий орган вказує на те, що перевіркою встановлені і інші порушення товариством вимог податкового законодавства, які вплинули на донарахування грошових зобов'язань з ПДВ згідно оспорюваних податкових повідомлень-рішень.
У судовому засіданні відповідач підтримав доводи та вимоги касаційної скарги.
Представник позивача у письмових запереченнях та у судовому засіданні заперечив проти вимог касаційної скарги, у зв'язку з чим просив суд залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
У ході перевірки встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Проктер енд Гембл Україна» в деклараціях з ПДВ за липень - серпень 2014 року відображено реалізацію лікарських засобі на митній території України, які згідно підпункту 194.1.1 пункту 194.1 статті 194 Податкового кодексу України оподатковуються за ставкою 7% (ряд.2.2 кол. Б), в т.ч., за липень на загальну суму 22  015  887 грн., ПДВ 1  541  112 грн., за серпень 2013 року на загальну суму 23  185  788 грн., ПДВ 1  623  005 грн. Такі дані сформовані у зв'язку із реалізацією жіночих прокладок та тампонів гігієнічних на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» по податкових накладних виписаних у липні - серпні 2014 року. 
Контролюючий орган вказує, що до 01.07.2014 року перелік медичних виробів, операції з постачання яких на митній території України та ввезення на митну територію України підлягали оподаткування за ставкою 7% визначався постановою Уряду від 23.04.2014 №118 «Про затвердження переліку медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають оподаткуванню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків», до якої були включені вироби з кодом УКТЗЕД 961900 (пелюшки та підгузки). Разом з тим, 02.07.2014 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 01.07.2014 №216 «Про затвердження переліку медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають обкладенню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків», якою було затверджено новий перелік медичних виробів які оподатковуються за заниженою ставкою. Новий перелік не містить кодів УКТЗЕД. 
Такий чином, контролюючий орган дійшов висновку, що операції платників ПДВ з постачання на митній території України медичних засобів, а також операції з їх ввезення на митну територію України, що здійснювались з 01.07.2014 повинні були оподатковуватися за загальною ставкою 20%. Водночас, під час перевірки було встановлено, що 01.07.2014 позивачем було виписано на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Проктер енд Гембл Трейдінг Україна» податкові накладні на загальну суму 591  474,24 грн. (без ПДВ) за ставкою 7%. Також контролюючий орган вказав на те, що позивач здійснював імпорт товару за ставкою 20%, а реалізовував на митній території України за ставкою ПДВ 7%. Таким чином, за висновком податкового органу, товариством в порушення вимог  пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України занижено податкові зобов'язання з ПДВ за липень - серпень 2014 року.
Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про правомірність оподаткування позивачем у перевіряємому періоді операцій з постачання за заниженою ставкою ПДВ (7%), з огляду на таке.
Як встановлено судами попередніх інстанцій у межах спірних правовідносин, позивач протягом липня - серпня 2014 року імпортував та реалізовував на території України жіночі гігієнічні прокладки NATURELLA та тампони TAMPAX за ставкою 7%.
Відповідно до пункту  185.1  статті  185 Податкового кодексу України  об'єктом оподаткування є операції платників податку, у тому числі з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до  статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до  статті 186 цього Кодексу.
Пункт  193.1  статті  193 Податкового кодексу України  встановлює, що ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: 
а) 20 відсотків; 
б) 0 відсотків;
в) 7 відсотків по операціях з: 
постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, дозволених для виробництва і застосування в Україні та внесених до Державного реєстру лікарських засобів, а також медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України; 
постачання на митній території України та ввезення на митну територію України лікарських засобів, медичних виробів та/або медичного обладнання, дозволених для застосування у межах клінічних випробувань, дозвіл на проведення яких надано центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.
Наведені норми  Податкового кодексу України  вказують, що операції з постачання на митній території України медичних виробів за переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, має здійснюватись за ставкою податку на додану вартість у розмірі 7%.
Судами встановлено, що до 01 липня 2014 року діяла  постанова Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2014 року №118 «Про затвердження переліку медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають оподаткуванню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків», якою затверджено Перелік медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають оподаткуванню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків, за відповідними кодами УКТ ЗЕД. 
Згідно Переліку оподаткуванню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків підлягають вироби за кодом  УКТЗЕД    9619 00* - пелюшки для немовлят, підгузки. Також в цьому Переліку зазначено, що позначка "*"    тут і далі - вироби для медичного використання, що мають відповідне маркування.
Відповідно до розділу ХХ Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (УКТЗЕД), яка є товарною номенклатурою  Митного тарифу України, затвердженого  Законом України «Про митний тариф України» №584-VII від 19 вересня 2013 року, коду товару 9619 00 відповідають такі вироби: гігієнічні прокладки (підкладки) і тампони, дитячі пелюшки і підгузки та аналогічні вироби з будь-якого матеріалу.
Аналізуючи наведені положення в сукупності суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що у розумінні  постанови Уряду №118  термін «пелюшки для немовлят, підгузки», з позначкою «*» (вироби для медичного використання, що мають відповідне маркування), включає в себе також такі вироби, як гігієнічні прокладки (підкладки) і тампони та аналогічні вироби з будь-якого матеріалу і ці види товарів підлягали оподаткуванню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків до 01 липня 2014 року включно. Зазначене спростовує доводи податкового органу про неправомірне оподаткування позивачем операцій з постачання товарів, яке мало місце 01.07.2014, за ставкою 7%.
З 02 липня 2014 року набрала чинності  постанова Кабінету Міністрів України від 01 липня 2014 року №216 «Про затвердження переліку медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають обкладенню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків», якою затверджено новий Перелік медичних виробів, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають обкладенню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків.
Відповідно до пункту 1 вказаної постанови, до цього переліку належать медичні вироби, для визначення яких вживаються такі терміни: «медичний виріб» - у значенні, наведеному у підпункті 9 пункту 2 Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 жовтня 2013 р. N 753 (Офіційний вісник України, 2013 р., N 82, ст. 3046).
За визначенням підпункту 9 пункту 2 Технічного регламенту щодо медичних виробів, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2013 року №753, медичний виріб - це будь-який інструмент, апарат, прилад, пристрій, програмне забезпечення, матеріал або інший виріб, що застосовуються як окремо, так і в поєднанні між собою (включаючи програмне забезпечення, передбачене виробником для застосування спеціально для діагностичних та/або терапевтичних цілей та необхідне для належного функціонування медичного виробу), призначені виробником для застосування з метою забезпечення діагностики, профілактики, моніторингу, лікування або полегшення перебігу хвороби пацієнта в разі захворювання, діагностики, моніторингу, лікування, полегшення стану пацієнта в разі травми чи інвалідності або їх компенсації, дослідження, заміни, видозмінювання або підтримування анатомії чи фізіологічного процесу, контролю процесу запліднення та основна передбачувана дія яких в організмі або на організм людини не досягається за допомогою фармакологічних, імунологічних або метаболічних засобів, але функціонуванню яких такі засоби можуть сприяти.
Підпунктом 1 пункту 3 Постанови Уряду №216 передбачено, що документами, які підтверджують належність продукції до медичних виробів, є: свідоцтво про державну реєстрацію медичного виробу або підтвердження про державну реєстрацію медичного виробу - для виробів, які пройшли процедуру державної реєстрації в установленому порядку.
Листом Державної фіскальної служби від 19 серпня 2014 року №2316/7/99-99-19-03-02-17 надано роз'яснення щодо практичного застосування постанови №216, відповідно до якого при здійсненні, починаючи з 2 липня 2014 року, митного оформлення медичних виробів, які ввозяться на митну територію України і на які є свідоцтво про їх державну реєстрацію, податок на додану вартість нараховується за ставкою 7 відсотків. При цьому відсутність декларації про відповідність та/або заяви про медичні вироби особливого призначення за умови наявності діючого свідоцтва про державну реєстрацію медичних виробів не може бути підставою для відмови в застосуванні ставки податку на додану вартість у розмірі 7 відсотків.
Системний аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що медичними виробами, операції з постачання на митній території України та ввезення на митну територію України яких підлягають оподаткуванню податком на додану вартість за ставкою 7 відсотків з 02 липня 2014 року вважаються вироби, що відповідають визначенню термінів «медичний виріб» згідно з підпунктом 9 пункту 2 Технічним регламентом щодо медичних виробів, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 02 жовтня 2013 року №753, та підтверджені свідоцтвом про державну реєстрацію медичного виробу або підтвердження про державну реєстрацію медичного виробу.
Товар має відповідні свідоцтва про державну реєстрацію в якості «медичних виробів» видані спеціалізованим експертним органом, що свідчить про належність виробу до виробів медичного призначення, про що зроблено висновок за результатами експертних досліджень та аналізу.
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про правомірність оподаткування операцій з постачання продукції (жіночі прокладки та тампони) за заниженою ставкою ПДВ 7%.
Разом з тим, скасовуючи податкові повідомлення - рішення від 04.12.2014 №0000893720 та №0000903720 повністю, ані суд першої інстанції, ані суд апеляційної інстанції, не звернули увагу на те, що на донарахуванням позивачу грошових зобов'язань згідно оспорюваних у даній справі податкових повідомлень - рішень вплинули і інші встановлені у ході проведеної перевірки порушення вимог податкового законодавства. Верховний Суд зазначає, що обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства.
Так, серед іншого контролюючий орган у ході розгляду судами першої та апеляційної інстанцій справи вказував на те, що позивачем було включено до податкового кредиту за липень 2014 року податкову накладну від 14.07.2014  №4 від постачальника Приватного підприємства «Промсталь» на суму 46  666,67 грн., ПДВ 9  333,33 грн., яка виписана з порушенням порядку заповнення податкових накладних, а саме не вказані всі обов'язкові реквізити (не вірно вказано податковий номер платника податку), чим порушено вимоги підпункту «г» пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми податкового кредиту за липень 2014 року на суму 9  333,33 грн., яка підлягає зменшенню.
Також у ході перевірки було встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Проктер енд Гембл Україна» включено до податкового кредиту за серпень 2014 року податкові накладні від Торгово-промислової палати України виписані у липні 2014 року на суму 74  686,25 грн., ПДВ 14  937,25 грн., а також виписані в серпні 2014 року на суму 8  600 грн., ПДВ 1700 грн. Дані суми відображені в р.24 додатку №5 від 22.09.2014 №9054430715 до декларації ПДВ за серпень 2014 року на суму ПДВ 14  397,25 грн. та в р.25 додатку №5 від 22.09.2014 №9054430715, а також в реєстрі отриманих виданих податкових накладених до декларації з ПДВ за серпень 2014 року. Однак, до перевірки позивачем не було надано податкових накладних, виписаних Торгово-промисловою палатою України на суму ПДВ 3  640 грн. Таким чином, всупереч вимогам пункту 198.1, пункту 198.2, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України було включено до складу податкового кредиту за серпень 2014 року суму ПДВ в розмірі 3  640 грн., яка не підтверджена податковою накладною та відповідно підлягає зменшенню.
Окрім того, Товариством з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «Проктер енд Гембл Україна» було подано уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ, у зв'язку із виправленням самостійно виявлених помилок від 10.10.2014 №9057994306 до декларації з ПДВ за липень 2014 року, яким було збільшено обсяг придбання товару та ПДВ, сплачений митним органам на суму 2  739  431 грн., ПДВ 5 672226 грн. В уточнюючому розрахунку до декларації з ПДВ за липень 2014 року також було задекларовано сплату ПДВ митним органам (р.12.1 декларації) за товар, що ввезений на митну територію України в травні 2014 року (ВМД №395838 від 08.05.2014) у розмірі 8  395,53 грн., чим порушено вимоги пункту 187.8 статті 187, пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми кредиту за липень 2014 року на суму 8  395,53 грн., що підлягає зменшенню.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент розгляду справи), яка кореспондується з частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній з 15.12.2017) суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі.
Предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи та які належить установити при ухваленні судового рішення. 
За змістом пункту 3 частини першої статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях) у мотивувальній частині зазначаються обставини, встановлені судом із посиланням на докази, мотиви неврахування окремих доказів, а також мотиви, з яких суд виходив при ухваленні рішення, і положення закону, якими він керувався.
Таким чином, у мотивувальній частині рішення необхідно наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, з яких виходив суд при вирішенні спору.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 163 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях) у резолютивній частині судового рішення зазначаються: висновок суду про задоволення адміністративного позову або про відмову в його задоволенні повністю чи частково; висновок суду по суті вимог; розподіл судових витрат; інші правові наслідки ухваленого рішення; строки і порядок набрання постановою законної сили та її оскарження; встановлений судом строк для подання суб'єктом владних повноважень-відповідачем до суду звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.
При цьому висновки суду, які зазначені в резолютивній частині рішення, мають випливати із встановлених фактичних обставин, бути вичерпними та визначеними, тобто адміністративним судом повинні бути зазначені чіткі й конкретні відповіді на усі постановлені перед ним питання в межах адміністративного позову.
Втім, в порушення принципу офіційного з'ясування обставин у справі, суди скасовуючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення в повному обсязі не надали жодної правової оцінки іншим порушенням встановленим у акті перевірки, які вплинули на донарахуванням позивачу податкових зобов'язань визначених оспорюваними у даній справі рішеннями.
Окремо, Верховний Суд звертає увагу на те, що наслідком встановлення судом невідповідності частини рішення суб'єкта владних повноважень вимогам чинного законодавства є визнання такого акта частково протиправним, при умові, що цю частину може бути ідентифіковано (виокремлено) та що без неї оспорюваний акт в іншій частині не втрачає свою цілісність.
Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Таким чином, судами першої та апеляційної інстанцій не надано оцінки кожному специфічному, доречному та важливому аргументу, що є порушенням не тільки вимог  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, але й невиконанням зобов'язань щодо пункту першого  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Для повного, об'єктивного та всебічного з'ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які міститься в матеріалах справи або витребовується, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Згідно частини 2 статі 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Згідно з частиною другою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином, постановлені у справі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.05.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від16.07.2015 підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Міжрегіонального головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників задовольнити частково.
Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 13.05.2015 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від16.07.2015 у справі №826/2831/15  скасувати.
Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                                                         Т.М. Шипуліна

                                                                                                                                                                        Л.І. Бившева

                                                                                                       В.В. Хохуляк