Постанова
іменем України 
25 квітня 2019 р.
м. Київ
справа № 419/2302/15-к
провадження № 51-2508км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого –                                          ОСОБА_1 ,
суддів:                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретаря судового засідання              ОСОБА_4 , 
за участю: 
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника                                                    ОСОБА_6 ,
засудженого                                               ОСОБА_7 
 
розглянув  у  відкритому  судовому засіданні касаційну скаргу захисника  ОСОБА_6  на вирок Новоайдарського районного суду Луганської області від 19 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 15 травня 2018 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №1201513050000563, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Новоайдарського районного суду Луганської області від 19 травня 2016 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. 
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин. 
Так, ОСОБА_7 був призваним на військову службу за мобілізацією та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 з призначенням на посаду номера обслуги зенітного артилерійського взводу зенітної ракетно-артилерійської батареї 1-го механізованого батальйону. Відповідно до наказу командира зазначеної військової частини за №  НОМЕР_2 ОСОБА_7 був залучений до складу сил, які беруть участь у АТО на території Донецької та Луганської областей та приступив до виконання обов`язків за займаною посадою. Під час виконання завдань за призначенням особовий склад 1-го механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 передислокований на схід України, поблизу АДРЕСА_2 та розташований на території взводно-опорного пункту (ВОП) "Шнурик". Разом із ОСОБА_7 на території ВОП проходив військову службу військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 солдат ОСОБА_8 
26 серпня 2015 року о 14.00 год, перебуваючи на території ВОП "Шнурик",                      ОСОБА_7 , побачивши ОСОБА_8 , який перебував у добовому наряді у стані алкогольного сп`яніння, забрав у нього автомат, та, усвідомлюючи неправомірність своїх дій, діючи за відсутності між ними відносин підлеглості, змусив ОСОБА_8 виконувати фізичні вправи, а потім двічі вдарив рукою по потилиці. Приблизно о 19.00 год. того ж дня, повторно побачивши ОСОБА_8 у стані сп`яніння, ОСОБА_7 завдав йому удари долонею по щоці та коліном у ніс.
27 серпня 2015 року приблизно о 01.00 год ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння тілесних ушкоджень та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння,  в окопі завдав ОСОБА_8 , який лежав спиною на землі, удар прикладом автомата АК-74 у обличчя та не менше п`яти ударів правою ногою взутою у берці в ліву ділянку обличчя, спричинивши потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило його смерть.
Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 15 травня 2018 року вирок місцевого суду залишено без зміни. Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 31.08.2015 р. по 20.06.2017 р. включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, а з 21.06.2017 р. до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 та закрити кримінальне провадження за недоведеністю вини її підзахисного у скоєнні кримінального правопорушення, за яке його засуджено. Вважає, що досудове слідство та судовий розгляд проведено неповно та однобічно, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Обвинувачення ґрунтується на припущеннях, на суперечливих показаннях свідків, на недопустимих доказах. Зазначає, що при внесенні до ЄРДР відомостей щодо спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, від яких останній помер, кримінальному провадженню був присвоєний № 12015130500000563, однак у постанові про доручення розслідування зазначеного кримінального провадження слідчій групі начальника СВ Новоайдарського РВ ГУМВСУ у Луганській області ОСОБА_9 від 27.08.2015 року, у постанові про призначення групи прокурорів в.о. військового прокурора Луганського гарнізону ОСОБА_10 від 27.08.2015 року зазначені зовсім інші номери кримінальних проваджень та дати, які, на думку захисника, свідчать про нелегітимність та незаконність дій призначених за цими постановами службових осіб  ( слідчих, прокурорів) та, відповідно, недопустимість усіх доказів, зібраних цими службовими особами. Стверджує, що протокол огляду місця події від 27.08.2015 року не відповідає вимогам ст.ст.104-106, 223, 227 КПК України, а висновок експерта про  дослідження речових доказів, висновки судово-імунологічних експертиз, протоколи проведення слідчих експериментів від 17.11.2015 року та від 02.09.2015 року,  є недопустимими доказами. Посилається на те, що її підзахисному не було надано можливості для ознайомлення з журналом судового засідання. Апеляційний суд на зазначенні порушення не звернув уваги та безпідставно залишив вирок щодо її підзахисного без зміни. Окрім того, у порушення вимог кримінального процесуального закону, проголошення повного тексту ухвали апеляційного суду відбулося без участі засудженого та його захисника.  
У запереченні прокурор просить касаційну скаргу захисника залишити без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_7 – без зміни. 
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник    ОСОБА_6   та засуджений ОСОБА_7 підтримали подану скаргу.
Прокурор ОСОБА_5 вважав касаційну скаргу необґрунтованою та просив залишити її без задоволення.
 
Мотиви суду
При розгляді даного кримінального провадження Верховний Суд виходить з того, що згідно ст. 438 КПК України, до компетенції суду касаційної інстанції не відноситься перевірка обставин, зазначених у статтях 410 та 411 КПК України, щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, які оскаржуються у касаційній скарзі захисника.
Відповідно до ст. 438 КПК Українипредметом перегляду справи в касаційному порядку можуть бути істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Як убачається з матеріалів цього провадження, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, з яким погодився апеляційний суд, є обґрунтованим, його зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК України й оціненими відповідно до   ст. 94 вказаного Кодексу.
Доводи касаційної скарги сторони захисту про необґрунтованість засудження                  ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, аналогічні доводам, які наводились в судах першої та апеляційної інстанцій, були ретельно перевірені цими судами та визнані безпідставними, оскільки не знайшли свого підтвердження. З висновками судів нижчих ланок погоджується і суд касаційної інстанції, оскільки вони є обґрунтованими та належно вмотивованими.
Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, за обставин викладених у вироку, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким суд дав належну оцінку.
Зокрема, суд першої інстанції, мотивуючи свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у заподіянні ОСОБА_8 умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило його смерть, послався у вироку на показання свідків-очевидців    ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які зазначали щодо обставин учинення ОСОБА_7 протиправних дій відносно ОСОБА_8 , а саме: що ОСОБА_7 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, завдавав численні удари в голову та в обличчя потерпілого ногами взутими у берці, прикладом автомату та руками, після чого наказав віднести ОСОБА_8 до окопу, та спостерігати за його станом. Близько 03 години ночі потерпілий  помер.
Усупереч доводам касаційної скарги, в цьому кримінальному провадженні показання свідків отримано в порядку, визначеному законом,  вони не суперечать іншим зібраним доказам та є конкретними і послідовними. Тому суд не мав підстав не довіряти свідкам, а їхні показання в силу ст. 84 КПК України є процесуальними джерелами доказів, які правомірно було покладено в основу вироку.
Також суд, обґрунтовуючи свій висновок щодо доведеності винуватості                       ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, дослідив у судовому засіданні висновок судово-медичного експерта,  з якого убачається, що причиною смерті ОСОБА_8 є тупа травма голови з крововиливом під яблучка та в речовину головного мозку, ускладненим набряком головного мозку. Даний висновок в судовому засіданні підтвердив експерт ОСОБА_14 . Також винуватість засудженого підтверджується даними, що містяться у протоколі огляду місця події від 27.08.2015 року та фототаблицею до нього, висновками судово-імунологічних експертиз.
Окрім того, згідно даних протоколу слідчого експерименту від 02.09.2015 року та фото таблицею до нього, за участю ОСОБА_7 , вбачається, що засуджений указав на механізм, локалізацію та кількість завданих ударів потерпілому. Також свідок     ОСОБА_11 при проведенні слідчого експерименту, у присутності понятих, указав на обставини за яких ОСОБА_7 завдав тілесні ушкодження ОСОБА_8 .  
Верховний Суд вважає, що зазначені докази відповідають вимогам ст.ст.84-86 КПК України щодо їх належності та допустимості, оскільки отримані у порядку, встановленому діючим КПК України. При цьому процесуальні дії та складені за їх результатами протоколи огляду місця події, речей, слідчих експериментів відповідають вимогам ст.ст.104-107, 237, 240 КПК України. Окрім того,  в них відсутні будь-які зауваження ОСОБА_7 , його захисника та інших  учасників кримінального провадження щодо виявлених порушень під час проведення цих слідчих дій, які б були підставою для суду визнати ці докази недопустимими та неналежними.
Що стосується висновку експерта про дослідження речових доказів та судово-імунологічних експертиз, то ці дослідження були проведенні за встановленою КПК України процедурою, зміст їх відповідає статтям 101,102 вказаного Кодексу, а тому зазначені докази обґрунтовано визнано належними і допустимими. Підстав вважати ці докази недопустимим у контексті вимог ст.87 КПК України немає.
Наведені у вироку суду докази переконливо свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_7 у заподіянні ОСОБА_8 умисних тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило його смерть.
Усупереч твердженням у поданій касаційній скарзі місцевий суд, дослідивши й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, дав їм оцінку в аспекті ст. 94 КПК України з точки зору належності, допустимості та достовірності, а також з`ясував передбачені ст. 91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, й обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять вчинення засудженим кримінального правопорушення проти життя та здоров`я. 
Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94 КПК України, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння, касаційна скарга не містить. 
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження діяння                     ОСОБА_7 обґрунтовано отримало юридично-правову оцінку за ч. 2 ст. 121 КК України. Отже, вважати, що судом неправильно застосований закон України про  кримінальну відповідальність, немає підстав.
При призначенні ОСОБА_7 покарання, відповідно до вимог  ст. 65 КК України, суд урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обтяжуючу покарання обставину. Обране покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Доводи сторони захисту щодо нелегітимності постанови про доручення розслідування зазначеного кримінального провадження слідчій групі начальника СВ Новоайдарського РВ ГУ МВСУ у Луганській області ОСОБА_9 від 27.08.2015 року та постанови про призначення групи прокурорів в.о. військового прокурора Луганського гарнізону ОСОБА_10 від 27.08.2015 року внаслідок зазначення в них інших номерів кримінальних проваджень та дат, що свідчить про незаконність дій призначених за цими постановами службових осіб (слідчих, прокурорів) та, відповідно, недопустимість усіх доказів, зібраних цими службовими особами, а також про невідповідність номеру належного ОСОБА_7 автомату АК-74 та номеру автомату, який вилучався та передавався експерту на дослідження, були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанцій та обґрунтовано визнані безпідставними. Свої висновки, з якими погоджується колегія суддів із цих питань, суд належним чином умотивував.
Посилання в касаційній скарзі про не ознайомлення засудженого з журналом судового засідання не відповідає матеріалам кримінального провадження. При перевірці встановлено, що засудженим ОСОБА_7 було подано заяву про ознайомлення його з матеріалами кримінального провадження за                                            № 12015130500000563. Цим правом він скористався, про що зазначено у власноручній розписці ( т. 3 а.п. 189). Окрім того, матеріали кримінального провадження не містять окремих заяв чи клопотань щодо надання засудженому можливості для ознайомлення саме із журналом судового засідання.
Твердження захисника, що ухвала апеляційного суду постановлена з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, оскількиапеляційний суд оголосив повний текст ухвали без участі засудженого та його захисника,  не заслуговують на увагу. Як убачається з матеріалів кримінального провадження засуджений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_15 були присутні при розгляді даного кримінального провадження в суді апеляційної інстанції та при оголошенні резолютивної частини ухвали апеляційного суду. Їм було відомо, що повний текст ухвали буде проголошено  о  09.00 год.18.05.2018 року, однак сторона захисту та засуджений своїм правом бути присутніми під час оголошення повного тексту судового рішення не скористались, відповідних заяв та клопотань про конвоювання засудженого до апеляційного суду на 18.05.2019 року матеріали провадження не містять. Колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції не допустив істотних порушень норм процесуального закону.
Неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, та, які були би безумовними підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді кримінального провадження в суді касаційної інстанції, не встановлено. 
Із урахуванням наведеного, касаційна скарга захисника не підлягає до задоволення. 
Керуючись ст. ст. 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд
у х в а л и в:
 
Вирок Новоайдарського районного суду Луганської області від 19 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Луганської області від 15 травня 2018 року щодо  ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_15 – без задоволення.  
 
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Судді

 
ОСОБА_16                                 ОСОБА_2                                     ОСОБА_3