ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
9 квітня 2019 року
м. Київ
 
справа № 760/18016/15-к
провадження 51- 846 км 18
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
 
головуючої                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                         ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                ОСОБА_5 ,
            
розглянула в судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року й ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні щодо 
          ОСОБА_6 ,
          ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
         уродженця м. Дніпропетровська, 
         жителя  
АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (далі – КК) і кримінальне провадження щодо якого закрито.
Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені  обставини
За вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року, залишеним без змін апеляційним судом, ОСОБА_6 було засуджено за ч. 1 ст. 366 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими функціями, на строк 1 рік. На підставі ст. 75 вказаного Кодексу ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік і покладено на нього виконання обов`язків, передбачених ст. 76 КК.
На підставі статей 49, 74  цього Кодексу  суд звільнив ОСОБА_6 від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності й водночас закрив кримінальне провадження щодо останнього. 
  У вироку також вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.
            Суд визнав ОСОБА_6 винуватим у службовому підробленні за обставин, детально викладених у вироку.
Як установив суд, ОСОБА_6 , обіймаючи посаду генерального директора дочірнього підприємства «Медичне науково-практичне об`єднання «Медбуд» (далі – ДП), був наділений організаційно-розпорядчими функціями. 19 серпня 2013 року між зазначеним ДП в особі ОСОБА_6 та ТОВ «Тесла Електронікс» в особі його директора ОСОБА_8 було укладено договір підряду  № 19 на реконструкцію трансформаторної підстанції, розташованої в м. Києві на просп. Червонозоряному, 17 у термін із 20 серпня по 20 жовтня 2013 року.  Надалі у невстановлений слідством час ОСОБА_6 , перебуваючи у службовому кабінеті й достовірно знаючи про відсутність підстанції на території ДП за вказаною адресою, підписав акт приймання-передачі виконаних робіт від 28 жовтня 2013 року і скріпив свій підпис відбитком печатки ДП. Таким чином, ОСОБА_6 вніс до офіційного документа завідомо неправдиві відомості.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи осіб, які її подали
У спільній касаційній скарзі зі змінами та доповненнями до неї, як убачається з їх змісту,  засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 просять скасувати на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), згадані вирок та ухвалу  і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Заперечуючи законність оспорюваних рішень, скаржники  посилаються на те, що місцевий суд усупереч  вимогам ст. 288 КПК не з`ясував думки ОСОБА_6 стосовно можливості закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав.  За твердженням сторони захисту, суди нижчих інстанцій не дали належної оцінки доказам, неправильно застосували закон України про кримінальну відповідальність, оскільки акт приймання-передачі виконаних робіт від 28 жовтня 2013 року не є офіційним документом, його підписання не породжує правових наслідків, а між ДП та ТОВ «Тесла Електронікс» були господарські відносини,  й указане товариство для розв`язання суперечок мало звертатися до господарського суду з відповідним позовом.
Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату та місце касаційного розгляду. Клопотань про його відкладення  не надходило. 
Позиції учасників судового провадження 
У суді касаційної інстанції прокурор вважав, що касаційні вимоги сторони захисту слід задовольнити частково, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК скасувати оскаржені рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.                                                                                                  
Мотиви Суду  
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
У силу ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.  Отже, вирок суду не може містити суперечностей, які ставлять під сумнів суть прийнятого остаточного рішення, яке за своїм змістом має бути зрозумілим і виключати можливість ухвалення іншого рішення.   
Виходячи з положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КПК підстав та відсутності заперечень з боку обвинуваченого закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності.
Якщо ж обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, судове провадження проводиться в повному обсязі в загальному порядку. В цьому разі, якщо обвинувачений визнається винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, суд ухвалює обвинувальний вирок, призначає покарання і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК може звільнити від нього засудженого.
Згідно з приписами п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК особу також може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах, передбачених ст. 49 цього Кодексу.
Звільнення від покарання на наведеній підставі застосовується у випадках, коли суд не може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до ст. 49 КК. Зокрема у випадку, якщо особа заперечує проти закриття справи за нереабілітуючою обставиною та вимагає закриття справи у зв`язку з відсутністю в діях особи складу злочину або виправдання. Тоді суд за наявності підстав визнає особу винною у вчиненні злочину, виносить обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись зазначеною нормою матеріального права та ч. 5 ст. 74  вказаного Кодексу
У цьому провадженні суди нижчих інстанцій не врахували наведених положень закону.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження,  з`ясувавши позицію ОСОБА_6 , який заперечував свою винуватість у службовому підробленні й наполягав на ухваленні виправдувального вироку, місцевий суд розглянув справу в повному обсязі,  визнав обвинуваченого  винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК, призначив йому покарання і на підставі статей 49, 74 КК звільнив від його відбування у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Водночас суд, не зазначивши правової підстави, закрив кримінальне провадження. Таким чином, у вироку місцевий суд прийняв взаємовиключні рішення, чим істотно порушив вимоги статей 370, 374 КПК, що залишив поза увагою суд апеляційної інстанції.
За таких обставин оспорювані вирок та ухвалу не можна визнати законними і обґрунтованими, вони підлягають скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК, а кримінальне провадження – призначенню на новий розгляд у суді першої інстанції.
Оскільки оспорювані рішення підлягають скасування, питання винуватості чи невинуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність має бути вирішено за результатами нового судового розгляду.  
Отже, подану касаційну скаргу, зважаючи на  викладені в ній доводи та  вимогу, слід задовольнити частково. 
            Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно врахувати наведене, здійснити провадження з додержанням вимог закону і, давши правову оцінку всім обставинам, що належать до предмету доказування, ухвалити справедливе рішення, яке відповідатиме  ст. 370 КПК.
Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК,п. 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК (в редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII),  колегія суддів
                                                    у х в а л и л а:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.
Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 17 липня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 17 жовтня 2017 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
                                                         С у д д і:
 
ОСОБА_2                                         ОСОБА_1                                ОСОБА_3