Постанова
Іменем України
 
18 квітня 2019 року
м. Київ
 
справа №  193/518/17
провадження № 61-37129св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С.,                Пророка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_4,
відповідач - приватний нотаріус Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот ЛюбовІванівна, 
третя особа - Софіївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2018 року у складі колегії суддів: Бондар Я. М., Барильської А. П., Зубакової В. П.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до  приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л .І., третя особа - Софіївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області, про скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов'язання приватного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину.
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_6, після смерті якого відкрилася спадщина на належне їй за життя майно селянського (фермерського) господарства «Авангард» (далі - СФГ «Авангард»), засновником та керівником якого вона була.
 
Як спадкоємець першої черги за законом, він звернувся до приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини. Однак 16 січня 2015 року нотаріус винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що обсяг спадкового майна невизначений.
 
Посилаючись на те, що діючим законодавством не передбачено такої підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії, як невизначеність обсягу спадкового майна, звернувся з вищевказаним позовом до суду.
 
На підставі вищевикладеногоОСОБА_4 просив скасувати постанову приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л. І. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 16 січня 2015 року; зобов'язати приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області                     Кот Л. І. видати йому свідоцтво про право на спадщину СФГ «Авангард».
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області                                        від 21 листопада 2017 року  (у складі судді Кащука Д. А.) позов задоволено частково. 
Постанову приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л. І. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 16 січня 2015 року скасовано. 
В решті позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_4 під час оформлення спадщини, надав нотаріусу необхідні докази, що підтверджують факт смерті спадкодавця, факт наявності родинних відносин зі спадкодавцем, факт належності спадкодавцю спадкового майна, проте нотаріус не у повній мірі виявила майно померлої і винесла оскаржувану постанову, у зв'язку з чим, наявні правові підстави для визнання такої відмови у вчиненні нотаріальної дії незаконною та скасування оскаржуваної постанови.
Відмовляючи в задоволенні позову щодо зобов'язання нотаріуса до вчинення нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, місцевий суд першої інстанції виходив з відсутності у суду такого права.
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня                2018 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким   у задоволенні позову відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач виклав свої вимоги, стосовно порушення, на його думку, права на постійне користування земельною ділянкою, яке за життя належало його дружині, на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, як засновнику фермерського господарства. Проте, право користування земельною ділянкою на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і не може бути передане спадкоємцю у порядку спадкування за законом без укладення відповідного договору. При цьому,        СФГ «Авангард» не позбавлено можливості звернутися до власника земельної ділянки (органу місцевого самоврядування) для оформлення своїх прав на користування нею, або за захистом порушеного права в судовому порядку.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У червні 2018 року ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом апеляційної інстанції залишено поза увагою, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2016 року, яка набрала законної сили,  задоволено адміністративний позов ОСОБА_4 до Софіївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (треті особи: Першотравенська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області, Відділ Держгеокадастру в Софіївському районі Дніпропетровської області) про визнання протиправним та скасування розпорядження. Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Софіївської районної державної адміністрації від 22 грудня 2015 року про припинення права користування земельною ділянкою.
 
Вказане рішення мотивовано тим, що припинення права постійного користування земельною ділянкою  загальною площею 50 га на території Першотравенської сільської ради, яку використовувала ОСОБА_6, у зв'язку зі смертю землекористувача, передача даної земельної ділянки до земель запасу Першотравенської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області та визнання таким, що втратив чинність державний акт на право постійного користування землею, є незаконним.
 
Доводи інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу Софіївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області не погодилась з доводами позивача та просила залишити прийняту у справі постанову апеляційного суду без змін, посилаючись на її законність і обґрунтованість. При цьому її представник  зазначив, що між власником спірної земельної ділянки (органом місцевого самоврядування) та головою СФГ «Авангард» не укладались договори, положеннями яких передбачалась можливість передачі в порядку спадкування права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), а тому згідно вимог частин першої, другої статті 407 ЦК України, відсутні правові підстави для визнання за спадкоємцем права користування чужою земельною ділянкою.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Апеляційний суд встановив, що ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.
Згідно з державним актом на право постійного користування землею                          від 25 лютого 1998 року ОСОБА_6 на підставі рішення 13 сесії ХХІІ скликання Софіївської районної ради народних депутатів Софіївського району Дніпропетровської області від 06 серпня 1997 року для ведення селянського (фермерського) господарства було виділено земельну ділянку площею 50 га, яка розташована на території Першотравенської сільської ради.
За життя ОСОБА_6 заснувала СФГ «Авангард», яке було зареєстроване Софіївською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 10 лютого 1999 року та була його головою.
16 січня 2015 року позивач ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до приватного нотаріуса Софіївського нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л. І. з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину.
Нотаріус постановою від 16 січня 2015 року відмовила ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно СФГ «Авангард» у зв'язку з невизначеністю обсягу спадкового майна.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Між сторонами виникли правовідносини стосовно успадкування позивачем права постійного користування земельною ділянкою, яке на підставі державного акту на право постійного користування землею належало його дружині, як засновнику фермерського товариства.
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Склад спадщини визначений статтею 1218 ЦК України. Так, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до статті 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).
Згідно із частиною першою статті 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.
Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частинами третіми цих статей. 
Разом з тим у статті 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.
До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу (стаття 19             Закону України «Про фермерське господарство»).
Згідно з частиною першою статті 20 Закону України «Про фермерське господарство» майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства. 
Установлено, що земельна ділянка площею 50 га належала ОСОБА_6, відповідно до державного акта на право постійного користування земельною ділянкою.
При цьому, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року у редакції, чинній час вчинення нотаріальної дії, передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та витягу з Державного земельного кадастру (пункт 4.20).
У разі відсутності у спадкоємців правовстановлюючих документів, які підтверджують належність майна спадкодавцеві, нотаріус зобов'язаний відмовити у видачі свідоцтва   про право на спадщину та запропонувати спадкоємцям звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно у порядку спадкування.
 
Відповідно до Розділу ІІ глави 10 пунктів 4.14, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України у редакції, чинній час вчинення нотаріальної дії, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.
Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Постановою від 16 січня 2015 року нотаріус відмовила ОСОБА_4 у вчиненні нотаріальної дії, на підставі вимог пункту 4 статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» у зв'язку з тим, що згідно пункту 4 статуту СФГ «Авангард» обсяг спадкового майна невизначений.
 На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами,                                суд апеляційної інстанцій, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо  скасування постанови приватного нотаріуса Софіївського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Кот Л. І. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину і зобов'язання видати свідоцтва про право на спадщину, дійшов обґрунтованого висновку про те, що нотаріус відповідно до частини четвертої статті 49 Закону України «Про нотаріат» та у передбаченому Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України розглянула заяву позивача про видачу свідоцтва про право на спадщину та за результатами розгляду цієї заяви правомірно вчинила відповідну нотаріальну дію.
Доводи касаційної скарги щодо наявності порушень нотаріусом Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до положень Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за наявністю у спадковій справі всіх необхідних документів та відомостей.
Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 квітня                       2018 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             І. М. Фаловська
 
В. С.Висоцька
 
В. В.Пророк