Постанова                         
Іменем України
13 лютого 2019 року 
м. Київ
справа № 442/3436/13
провадження № 61-25737св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С.,
суддів: Лесько А. О., Пророка В. В., Сімоненко В. М., Фаловської І. М. (суддя-доповідач), 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1,
відповідачі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року в складі колегії суддів: Павлишина О. Ф., Ніткевича А. В., Приколоти Т. І.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до                 ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником                               31/100 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1, а власниками інших частин є його колишня дружина ОСОБА_2, яка володіє 19/100 ідеальних часток цієї квартири, та дочка ОСОБА_3, якій належить 1/2 частина квартири. У квартирі проживає ОСОБА_2 зі своєю сім'єю, що унеможливлює здійснення позивачем права володіння та користування належним йому на праві власності майном. 
На підставі викладеного ОСОБА_1 просив поділити квартиру АДРЕСА_1 в натурі між власниками.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 08 вересня 2016 року (в складі судді Василюк Т. В.) позов задоволено. Проведено реальний розподіл квартири АДРЕСА_1 відповідно до варіанту поділу, зазначеного в висновку судової інженерно-технічної експертизи від 17 лютого 2015 року. Виділено ОСОБА_1 частину квартири АДРЕСА_1 площею 87,2 кв. м - частини першого поверху загальною площею 87,2 кв. м, а саме: коридор, який позначений літерою «1», площею 1,3 кв. м; частину коридору, який позначений літерою «2», площею 5,3 кв. м; туалет, який позначений літерою «3», площею                    1,4 кв. м; кладову, яка позначена літерою «4», площею 1,4 кв. м; гараж, який позначений літерою «5», площею 15,5 кв. м; душову, яка позначена літерою «6», площею 3,2 кв. м; кладову, яка позначена літерою «7», площею 1,9 кв. м; житлову кімнату, яка позначена літерою «8», площею 9,5 кв. м; житлову кімнату, яка позначена літерою «9», площею 35,5 кв. м; житлову кімнату, яка позначена літерою «10», площею 12,2 кв. м, що відповідає його ідеальній частці 31/100. 
Залишено у користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частину квартири АДРЕСА_1 площею                      196,8 кв. м - частини підвалу загальною площею 41,8 кв. м, а саме: приміщення, позначене літерою «І», площею 11,5 кв. м; приміщення, позначене літерою «ІІ», площею 6,6 кв. м; приміщення, позначене літерою «ІІІ», площею 2,6 кв. м; приміщення, позначене літерою «ІV», площею                16 кв. м; приміщення, позначене літерою «V», площею 4,5 кв. м; частини першого поверху площею 16,7 кв. м, а саме: частини коридору, позначеного літерою «2», площею 4,6 кв. м; кухні, позначеної літерою «11», площею              12,1 кв. м; частини другого поверху площею 109,5 кв. м, а саме: коридор, позначений літерою «12», площею 11,2 кв. м; житлову кімнату, позначену літерою «13», площею 11,6 кв. м; житлову кімнату, позначену літерою «14», площею 13,4 кв. м; ванну, позначену літерою «15», площею 7,7 кв. м; туалет, позначений літерою «16», площею 1,8 кв. м; коридор, позначений літерою «17», площею 12 кв. м; спортзал, позначений літерою «18», площею                     23,7 кв. м; кладову, позначену літерою «19», площею 8,1 кв. м; житлову кімнату, позначену літерою «20», площею 20 кв. м; мансарду площею                   28,8 кв. м, а саме: коридор, позначений літерою «21», площею 4,4 кв. м; житлову кімнату, позначену літерою «22», площею 15,8 кв. м, що відповідає їхній ідеальній частці 69/100.
Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по        9 321 грн грошової компенсації за відхилення від ідеальної частини ОСОБА_1 Стягнуто з ОСОБА_1 3 395,48 грн судового збору в користь держави. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по1 973,33 грн судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторони не досягли згоди щодо користування спірним майном, тому його необхідно поділити відповідно до висновку експертизи.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що визначений експертом варіант поділу спірної квартири не можливий без втручання у несучу конструкцію. Вказана квартира фактично обладнана єдиною інженерною системою, переобладнання при поділі квартири без втручання в інженерні системи загального користування не є можливим. До суду не подано документи, що дають право на виконання робіт, пов'язаних з втручанням в несучу конструкцію та інженерні системи загального користування, тому відсутні правові підстави для задоволення позову.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                      від 30 січня 2019 року справу призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд порушив право позивача на виділ у натурі частки зі спірного майна, яке гарантовано статтею 364 ЦК України, не з'ясував всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність отримання документів, що дають право на виконання робіт, пов'язаних з втручанням у несучу конструкцію та інженерні системи загального користування. Разом з тим, у разі отримання у подальшому дозволу відповідних служб                ОСОБА_1 відповідно до норм процесуального закону буде позбавлений можливості звернутися до суду з вказаним позовом, відповідно, буде позбавлений права на своє майно. Висновком експертизи визначено порядок поділу спірної квартири, тому суди зобов'язані забезпечити поділ цього майна та захистити порушене право позивача. 
Доводи інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 і їм належить, відповідно, 31/100, 19/100 та 1/2 ідеальних часток цієї квартири.
Згідно з висновком судової інженерно-технічної експертизи                             від 17 лютого 2015 року розподіл квартири АДРЕСА_1 є технічно можливим. 
Підземна частина будови (підвал) буде відноситися до частини одного з співвласників, через відсутність технічної можливості створення двох окремих входів-виходів у приміщення підвалу. 
Ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 на дату проведення експертизи становитиме           6 302 897 грн. Вартість 31/100 частини цієї квартири - 1 953 898 грн. Вартість 69/100 частини вказаної квартири - 4 348 999 грн. 
Варіант розподілу квартири в натурі на дві частини, який виключає спільне користування приміщеннями квартири співвласниками, з влаштуванням двох ізольованих квартир: квартира НОМЕР_1 (частина першого поверху загальною площею 87,2 кв. м); квартира НОМЕР_2 (підвал, частина першого поверху, другий поверх і мансарда загальною площею 196,8 кв. м) з окремим входом для кожної квартири наступний: квартира НОМЕР_1 (співвласник НОМЕР_1) - коридор, який позначений літерою «1»,                               площею 1,3 кв. м; частина коридору, який позначений літерою «2», площею 5,3 кв. м; туалет, який позначений літерою «3», площею 1,4 кв. м; комора, яка позначена літерою «4», площею 1,4 кв. м; гараж, який позначений літерою «5», площею 15,5 кв. м; душова, яка позначена літерою «6», площею 3,2 кв. м; комора, яка позначена літерою «7», площею 1,9 кв. м; житлову кімнату, яка позначена літерою «8», площею 9,5 кв. м; житлова кімната, яка позначена літерою «9», площею 35,5 кв. м; житлова кімната, яка позначена літерою «10», площею 12,2 кв. м(загальна площа квартири НОМЕР_1 становить 87,2 кв. м); квартира НОМЕР_2 (співвласник НОМЕР_2) - частини підвалу загальною площею 41,8 кв. м, а саме: приміщення, позначене літерою «І», площею              11,5 кв. м; приміщення, позначене літерою «ІІ», площею 6,6 кв. м; приміщення, позначене літерою «ІІІ», площею 2,6 кв. м; приміщення, позначене літерою «ІV», площею 16 кв. м; приміщення, позначене літерою «V», площею 4,5 кв. м; частини першого поверху площею 16,7 кв. м, а саме: частини коридору, позначеного літерою «2», площею 4,6 кв. м; кухні, позначеної літерою «11», площею 12,1 кв. м; частини другого поверху площею 109,5 кв. м, а саме: коридор, позначений літерою «12», площею              11,2 кв. м; житлову кімнату, позначену літерою «13», площею 11,6 кв. м; житлова кімната, позначена літерою «14», площею 13,4 кв. м; ванна, позначена літерою «15», площею 7,7 кв. м; туалет, позначений літерою «16», площею 1,8 кв. м; коридор, позначений літерою «17», площею 12 кв. м; спортзал, позначений літерою «18», площею 23,7 кв. м; комора, позначена літерою «19», площею 8,1 кв. м; житлова кімната, позначена літерою «20», площею 20 кв. м; мансарда площею 28,8 кв. м, а саме: коридор, позначений літерою «21», площею 4,4 кв. м; житлова кімната, позначена літерою «22», площею 15,8 кв. м (загальна площа квартири НОМЕР_2 становить 196,8 кв. м). 
Запропонований варіант розподілу є єдино можливим з технічної точки зору, враховуючи особливості об'ємно-планувальних рішень будівлі житлового будинку, а саме: загальна глуха стіна з прибудованою квартирою зліва досліджуваної квартири НОМЕР_1; особливості рельєфу місцевості, а саме: пристрій підпірної стіни та наявність поверху (магазин) з рівнем перекриття на рівні підлоги першого поверху приміщень досліджуваної квартири НОМЕР_1. 
Реальна частка першого співвласника в квартирі АДРЕСА_1 згідно з варіантом реального розподілу, який запропонований експертом, становить               31/100 частин. 
Реальна частка другого співвласника в квартирі АДРЕСА_1 згідно з варіантом реального розподілу, який запропонований експертом, становить                 69/100 частин. 
При цьому, грошова компенсація за відхилення від ідеальної частини (недостача 0,84 кв. м загальної площі) повинна належати першому співвласнику (31/100) і становить 18 642 грн.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п'ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення апеляційного суду не відповідає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Обґрунтовуючи свої вимоги ОСОБА_1 вказував, що він є власником 31/100 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1, позивач позбавлений можливості спільно з відповідачами володіти та користуватися належним йому на праві власності майном, тому просив виділити йому частину цієї квартири відповідно до висновку експерта.
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.
Подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення (частина перша статті 183 ЦК України).
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку цього майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі.
Звернувшись до суду за захистом своїх порушених прав, ОСОБА_1 просив виділити йому конкретні приміщення, які складають його частку.
У тих випадках, коли в результаті виділу співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.
Ураховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна відповідно до статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 ЦК України.
Ухвалою Трускавецького міського суду Львівської області від 05 вересня 2014 року призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої постановлено питання, зокрема, чи можливо з технічної точки зору поділити вказану квартиру в натурі відповідно до частки кожного із співвласників.
Висновком судової експертизи встановлено, що розподіл квартири АДРЕСА_1 технічно можливий.
Правилами користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня             1992 року № 572 (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції), власникам, наймачам (орендарі) приміщень житлових будинків і гуртожитків надано право, зокрема, на переобладнання і перепланування житлових приміщень відповідно до статей 100 і 152 ЖК Української РСР.
Стаття 152 ЖК Української РСР (в редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій) встановлює, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.
Перепланування (переобладнання) квартир та нежитлових приміщень  повинно відповідати проектній документації, будівельним нормам і правилам, виконуватися згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків та Державним будівельним нормам України «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт».
Згідно з цими Правилами до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.
Переобладнання - улаштування в окремих квартирах багатоквартирних будинків індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переустаткування туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів.
Висновком експерта визначено варіант розподілу квартири в натурі на дві частини, який виключає спільне користування приміщеннями, з влаштування двох ізольованих квартир: квартира НОМЕР_1 площею 87,2 кв. м                  та квартира НОМЕР_2 площею 196,8 кв. м, з окремим виходом для кожної квартири.
Апеляційний суд встановив, що визначений експертом варіант поділу спірної квартири не можливий без втручання у несучу конструкцію. Вказана квартира фактично обладнана єдиною інженерною системою, переобладнання при поділі квартири без втручання в інженерні системи загального користування не є можливим.
Водночас, при поділі нерухомого майна в натурі у разі необхідності його переобладнання та перепланування до ухвалення рішення в матеріалах справи повинні бути надані відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилам пожежної безпеки.
Залежно від обставин справи підлягають поданню висновки й інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання.
Виконання санітарно-гігієнічних вимог включає у себе вимоги до інсоляції, природного освітлювання, провітрювання, іонізації та мікроклімату приміщень жилих будинків, захисту їх від шуму, вібрації, електромагнітного і радіоактивного випромінювання.
Природне освітлювання повинні мати як жилі кімнати та кухні, так і неканалізовані вбиральні, вхідні тамбури до будинків, сходові площадки               і загальні коридори.
Отже, отримання відповідних документів на переобладнання та перепланування квартири необхідне лише у випадку втручання у несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування у іншому випадку дозвільна документація не є необхідною.
Разом з тим, висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій та інших відповідних органів про можливість встановлювати у кожному виділеному житловому приміщенні окремих лічильників, вентиляційних каналів, тощо, пов'язаних із цим переобладнанням і переплануванням, у матеріалах справи відсутні.
Вирішуючи зазначений спір, суд апеляційної інстанції зазначених вимог закону не врахував, встановивши, що при поділі квартири в натурі необхідно здійснити певний перелік робіт з переобладнання та перепланування вказаного майна, у тому числі втручання у несучу конструкцію та інженерні системи, не з'ясував, чи потрібні та які саме висновки відповідних органів про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань, а також дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування цієї квартири.
Згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Проте, апеляційний суд не виконав вказаних вимог закону, не сприяв стороні позивача у здійсненні процесуальних прав відповідно до вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) не роз'яснив йому право надати суду вказані вище документи та відповідні висновки: технічний висновок про відповідність перепланування будівельним нормам і правилам, висновок про відповідність перепланування санітарно-епідеміологічним вимогам, пропонованим до будинків і приміщень, і правилами пожежної безпеки та інших служб, зокрема, погодження для встановлення відокремленого газо-, водо- та енергопостачання, які повинні бути надані до ухвалення судом рішення.
Отже, апеляційний суд не забезпечив подання позивачем документів, які підтверджують наявність дозволів компетентних органів на заплановані переобладнання та перепланування при реальному поділі квартири у житловому будинку згідно з висновком судової експертизи, які повинні бути отримані та надані суду до ухвалення судового рішення, оскільки такі документи є однією з умов правильного вирішення спору.
Визнавши підставою для відмови у позові лише відсутність дозволу на переобладнання та перепланування квартири, апеляційний суд передчасно та немотивовано відхилив висновок експерта, не запропонував сторонам подати клопотання про відкладення розгляду справи з метою подання до суду вищевказаної документації та не попередив про наслідки вчинення або невчинення зазначених процесуальних дій. 
Отже, апеляційний суд не встановив усіх фактичних обставин, що мають суттєве значення для вирішення справи, не вирішив спір по суті.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи    в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача та відповідачів, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Отже, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1задовольнити частково.
Рішення Апеляційного суду Львівської області від 01 червня 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                     В. С. Висоцька
Судді                                                                                                 А. О. Лесько
В. В. Пророк
В. М. Сімоненко
І. М. Фаловська