ПОСТАНОВА
Іменем України

18 березня 2019 року 
Київ
справа №802/1193/16-а
адміністративне провадження №К/9901/19352/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Пасічник С.С.,
суддів: Васильєвої І.А., Юрченко В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтертрейдінвест» на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Білої Л.М., суддів: Гонтарука В.М., Граб Л.С. від 24.11.2016 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтертрейдінвест» до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтертрейдінвест» (далі - позивач/Товариство) звернулось до суду з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - відповідач/Інспекція), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області від 08.08.2016 №0010011201.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач послався на те, що камеральна перевірка з питань дотримання термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, за результатами якої Інспекцією прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення, проведена з порушенням строку, передбаченого пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України. Крім того, позивач вказав про безпідставність застосування до спірних правовідносин, які мали місце у 2015 році, норм закону щодо фінансових санкцій, встановлених статтею 120-1 Податкового кодексу України, які вступили в дію лише з 01.01.2016.
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 04.10.2016 позов задоволено повністю. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган неправомірно застосував до позивача штрафні санкції, передбачені статтею 120-1 Податкового кодексу України, за порушення терміну реєстрації податкових накладних, складених у жовтні 2015 року, оскільки пунктом 120-1.3 цієї норми закону (у редакції, чинній до 01.01.2016) передбачено обов'язкове застосування контролюючим органом порядку застосування штрафних санкцій, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Натомість такого порядку станом на час вчинення порушень (жовтень 2015 року) не існувало. Відсутність правового механізму притягнення до відповідальності за правопорушення розцінюється як невизнання законом правопорушення. 
Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у випадку виявлення факту несвоєчасної реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, у тому числі за період до 01.01.2016, контролюючий орган вправі застосовувати штрафні санкції на підставі статті 120-1 Податкового кодексу України. 
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, позивач подав касаційну скаргу, в якій просив його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог касаційної скарги позивач посилається на те, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права: частини другої статті 71, статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України та матеріального права: пункту 75.1 статті 75, пункту 76.1 статті 76, пунктів 120-1.1, 120-1.3 статті 120, пункту 200.10 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, частини першої статті 3, частини третьої статті 27 Бюджетного кодексу України, в результаті чого висновки про правомірне притягнення Товариства до відповідальності відповідно до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення є помилковими.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.12.2016 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
В подальшому справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.
Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні касаційної скарги.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що за результатами камеральної перевірки граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних ТОВ «Інтертрейдінвест» за жовтень 2015 року відповідачем складено акт від 21.07.2016 №975/12-01/32172633, яким встановлено порушення позивачем термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на суму податку на додану вартість 125000,00 грн. 
На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 08.08.2016 №0010011201, яким на підставі пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України за затримку реєстрації податкових накладних від 16 до 30 календарних днів на суму ПДВ 125000,00 грн. до позивача застосовано штраф у розмірі 20% в сумі 25000,00 грн.
Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України) передбачено, що платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідно до пункту 201.10 статті 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.
В свою чергу, штрафні санкції за порушення термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних передбачені статтею 120-1 ПК України.
Відповідно до пункту 120-1.1 статі 120 ПК України порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 61 і більше календарних днів.
У відповідності до пункту 120-1.3 статті 120-1 ПК України (у редакції, що діяла до 01.01.2016) порядок застосування штрафних санкцій, передбачених цією статтею, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 №909-VII (набрав чинності з 01.01.2016) вищезазначений пункт виключено.
Виходячи зі змісту наведених норм ПК України, порушення термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних є податковим правопорушенням, за яке законом передбачена фінансова відповідальність у вигляді штрафних (фінансових) санкцій. 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтертрейдінвест» податкові накладні від 09.10.2015 №76, від 12.10.2015 року №77, від 12.10.2015 №78 зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних 12.11.2015, отже кількість днів затримки реєстрації податкової накладної №76 складає 19 днів, податкових накладних №77, №78 - 16 днів.
Отже, зважаючи на факт порушення позивачем термінів реєстрації податкових накладних, суд апеляційної інстанції правильно зазначив про правомірність застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України. 
За таких обставин, Суд погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про те, що відповідачем доведено правомірність прийнятого оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, що, в свою чергу, свідчить про помилковість висновків суду першої про наявність підстав для задоволення позову.
Отже, доводи позивача стосовно неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права до спірних правовідносин є помилковими, оскільки відсутність на час виникнення спірних правовідносин у жовтні 2015 року порядку застосування штрафних санкцій (штрафу), передбачених статтею 120-1 ПК України за порушення 15-денного терміну реєстрації податкових накладних, затвердженого Міністерством фінансів України, не може впливати на дію вказаної норми ПК України або її скасовувати та не звільняє платника податку на додану вартість від відповідальності, передбаченої зазначеною нормою Закону, за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних та не нівелює повноваження контролюючого органу щодо застосування таких санкцій.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 №909-VIII не було ані введено нових видів відповідальності за порушення податкового законодавства, ані збільшено розмір відповідальності за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних.
Що ж до доводів позивача про проведення контролюючим органом камеральної перевірки з порушенням строку, передбаченого пунктом 200.10 статті 200 ПК України, слід зазначити таке. 
Відповідно до підпункту 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України (у редакції, чинній на час проведення камеральної перевірки 21.07.2016) камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій), а також даних Єдиного реєстру акцизних накладних та даних системи електронного адміністрування реалізації пального.
Порядок проведення камеральної перевірки визначено статтею 76 ПК України, пунктом 76.3. якої встановлено, що камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання. Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.
Водночас згідно з положеннями пункту 102.1. статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов'язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов'язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов'язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов'язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Зміст наведених законодавчих приписів дає підстави для висновку, що предметом камеральної перевірки, окрім питань правильності оформлення податкових декларацій, уточнюючих розрахунків можуть бути й інші питання, зокрема пов'язані із своєчасністю реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН, а тому, з урахуванням положень статті 102 ПК України, такою перевіркою може бути охоплено період в 1095 днів за останнім днем граничного строку реєстрації податкових накладних.
Отже, у пункті 200.10 статті 200 ПК України, на яку посилається позивач, визначено строк проведення камеральної перевірки заявлених у податковій декларації даних. Ця норма не встановлює строку проведення камеральної перевірки даних Єдиного реєстру податкових накладних. 
З огляду на те, що заявлені у податковій декларації дані не були предметом камеральної перевірки, касаційний суд вважає помилковими доводи позивача про порушення контролюючим органом строку проведення камеральної перевірки, що визначений у пункті 200.10 статті 200 ПК України. 
За правилами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Таким чином, касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтертрейдінвест» залишити без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24.11.2016 у справі №802/1193/16-а - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С.С. Пасічник
І.А. Васильєва 
В.П. Юрченко,
Судді Верховного Суду