Постанова 
Іменем  України 
 
06 березня 2019 року
м. Київ
 
справа № 200/15089/16-ц
провадження № 61-42871св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), 
Крата В. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_2,
представники позивача:ОСОБА_3, ОСОБА_4,
відповідач - ОСОБА_5,
представники відповідача:ОСОБА_6, ОСОБА_7,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішенняБабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року в складі судді Єлісєєвої Т. Ю. та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року в складі колегії суддів: Макарова М. О., 
Деркач Н. М., Петешенкової М. Ю.,
 
В С Т А Н О В И В:
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_5 про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя.
 
Позовна заява мотивована тим, що 23 вересня 1998 року між сторонами було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, та повнолітню доньку ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6. 
З 01 квітня 2016 року подружні відносини з відповідачем не підтримували, проживали окремо та спільне сімейне господарство не вели. Спорів щодо місця проживання спільних дітей між ними не було. За спільною домовленістю діти проживають з нею. 
Крім того, позивач зазначала, що під час шлюбу сторонами набуто у спільну сумісну власність наступне майно, а саме: 23/100 частини квартири 1, 2, 3 у будинку АДРЕСА_1, загальною площею 208,3 кв. м, житловою площею                  144,6 кв. м, право власності на які зареєстровано за нею; 
38/100 частин квартири 1, 2, 3 у будинку АДРЕСА_1, загальною площею 81,2 кв. м, житловою площею 63,0 кв. м, право власності на які зареєстровано за нею; в будівлі А на першому поверсі приміщення № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 9, 10, 10а, 10б, 10в, загальною площею 155,7 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, право власності на які зареєстровано за нею; 
квартира АДРЕСА_3 загальною площею 121,0 кв. м, житловою площею 113,5 кв. м, право власності на яку зареєстровано за відповідачем; нежитлова будівля, магазин торговою площею 388,3 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_4, право власності на який зареєстровано за нею; 
1/3 частина нежитлової будівлі - будівлі цеху, розташованої за адресою:                           АДРЕСА_5 - літ. Е-1,                 Е {І}-2, Е {ІІ}-1: 1-й поверх приміщення № 1 поз. 1-12, загальна площа 1162,3 кв. м; 2-й поверх приміщення № 3 поз. 1-7, загальна площа 134,1 кв. м, право власності на яку зареєстровано за відповідачем; 
1/3 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 - в літ. ЖІ-1,                                        ЖІV-1 - будівлі контори прим. № 2 поз. 1-15 площею 902,9 кв. м; літ. П-1, ПІ-1,                 ПІІ-1 - будівля техвідділу, площею 261,8 кв. м; У-1, УІ-1 - будівля таблетвідділення, площею 46,4 кв. м; К - навіс № 1; Ф - навіс № 3. Мостіння І, право власності на яку зареєстроване за відповідачем; 
1/3 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 - літ. Л-1, Л{1}-1,                     Л{6}-1, Л{7}-1 - будівля центральної котельної, Л{2}-1, Л {3}-1, Л{4}-1,                                Л{5}-1 - будівля механізованого складу № 5, л-ганок, л^І - майданчик, право власності на яке зареєстроване за відповідачем;
1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 в будівлі цеху                      літ. Е-1, Е{І}-2, Е{ІІ}-1 на першому поверсі приміщення № 2 поз.1, 2, загальною площею 66,9 кв. м, право власності на яке зареєстроване за відповідачем;                         
1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 - в літ. Ж{IV}-1 на І поверсі приміщення № 3 поз. 1, 2, Ж{IІ}-1, Ж{IІІ}-1, загальною площею 165,8 кв. м, право власності на яке зареєстровано за відповідачем; 
1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 перший поверх в будівлі контори літ. Ж-2 загальною площею 329,6 кв. м, 31, 32, 34 - огорожі,                    33 - ворота, право власності на яке зареєстроване за відповідачем; 
1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 другий поверх в будівлі контори літ. Ж-2, загальною площею 405,3 кв. м, сходова клітина, загальною площею 16,7 кв. м, право власності на яку зареєстровано за відповідачем; 
1/3 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 - будівля літ. С-3, СІ-1, СІІ-2, СІІІ-1, загальною площею 2068,2 кв. м, с - козирьок, с{2} - сходи,                        С{ІV} - тамбур, № 39 - ворота, право власності на яку зареєстровано за відповідачем; 
машиномісце № 17, площею 15,00 кв. м, розташоване в паркінгу по                                АДРЕСА_6; 
квартира АДРЕСА_7, загальною площею 134,80 кв. м, житловою площею 66,00 кв. м; квартира АДРЕСА_8, загальною площею 203,50 кв. м, житловою площею 109,40 кв. м; 
56/100 частини жилого будинку, жилою площею 120,7 кв. м з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, який розташовано по АДРЕСА_9 на земельній ділянці, площею 895 кв. м, право власності на який зареєстроване за відповідачем.
 
З урахуванням викладеного, ОСОБА_2 просила суд: розірвати шлюб між сторонами; поділити указане майно подружжя, яке належить їм на праві спільної сумісної власності з врахуванням інтересів спільних дітей, які проживають із нею та з відступленням від засад рівності часток подружжя, виділивши їй в натурі та визнавши за нею право власності на об'єкти нерухомого майна, сукупна вартість яких становить 3/4 частини усього обсягу спільно нажитого ними майна та виділити відповідачу в натурі та визнати за ним право власності на об'єкти нерухомого майна, сукупна вартість яких складає 1/4 частини усього спільно нажитого майна подружжя ОСОБА_2.
 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 липня 2018 року, позов задоволено.
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, зареєстрований 23 вересня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції, актовий запис за № 614, розірвано. 
Після розірвання шлюбу залишено за ОСОБА_2, прізвище «ОСОБА_2».
В порядку поділу майна подружжя:
виділено в натурі та визнано за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, право власності на: 
квартиру АДРЕСА_3 загальною площею 121,0 кв. м, житловою площею 113,5 кв. м; 
1/3 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 - будівлі цеху літ. Е-1, Е {І}-2, Е {ІІ}-1: 1-й поверх приміщення № 1 поз. 1-12, загальна площа 1162,3 кв. м; 2-й поверх приміщення № 3 поз. 1-7, загальна площа 134,1 кв. м, у загальному користуванні № 2 - огорожа, І - мостіння, № 9 - ворота; 
1/3 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 - в літ. ЖІ-1, ЖІV-1 - будівлі контори прим. № 2 поз. 1-15 площею 902,9 кв. м; літ. П-1, ПІ-1, ПІІ-1 - будівля техвідділу, площею 261,8 кв. м; У-1, УІ-1 - будівля таблетвідділення, площею 46,4 кв. м; К-навіс №1; Ф - навіс № 3, мостіння І; ворота № 9 - в загальному користуванні;
1/3 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 - літ. Л-1, Л{1}-1,              Л{6}-1, Л{7}-1 - будівля центральної котельної, Л{2}-1, Л {3}-1, Л{4}-1, Л{5}-1 - будівля механізованого складу № 5, л-ганок, л^І - майданчик. 
У загальному користуванні: І-мостіння, № 2 - огорожа, № 9 - ворота;                                1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 - в будівлі цеху                   літ. Е-1, Е{І}-2, Е{ІІ}-1 на першому поверсі приміщення №2 поз.1, 2, загальною площею 66,9 кв. м. 
У загальному користуванні № 2 - огорожа, І - мостіння, № 9 - ворота;                              1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 в літ. Ж{IV}-1 
на І поверсі приміщення № 3 поз. 1,2, Ж{IІ}-1, Ж{IІІ}-1, загальною площею 
165,8 кв. м. 
У загальному користуванні: мостіння І та ворота № 9; 1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 - перший поверх в будівлі контори літ. Ж-2, загальною площею 329,6 кв. м, 31, 32, 34 - огорожі, 33 - ворота. 
У загальному користуванні: ж{1}-ганок з навісом, І-1-сход.кліт., 
І-мостіння, 2-огорожа, 9-ворота; 1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 - другий поверх в будівлі контори літ. Ж-2, загальною площею 405,3 кв. м, сходова клітина, загальною площею 16,7 кв. м. 
У загальному користуванні: ж{1}-ганок з навісом, І-1-сход.кліт., І - мостіння,                        2 - огорожа, 9 - ворота;
1/3 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 - будівля літ. С-3, СІ-1, СІІ-2, СІІІ-1, загальною площею 2068,2 кв. м, с - козирьок, с{2} - сходи, С{ІV} - тамбур, № 39 - ворота. 
У загальному користуванні: І - мостіння, № 9 - ворота; машиномісце № 17, площею 15,00 кв. м, розташоване в паркінгу по АДРЕСА_6; 
квартиру АДРЕСА_7, загальною площею 134,80 кв. м, житловою площею 66,00 кв. м; квартиру АДРЕСА_8 загальною площею 203,50 кв. м, житловою площею 109,40 кв. м; 
56/100 частини жилого будинку, жилою площею 120,7 кв. м з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, який розташовано по АДРЕСА_9 на земельній ділянці, площею 895 кв. м.
Виділено в натурі та визнано за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на: 
23/100 частини квартири 1, 2, 3, розташованої у будинку АДРЕСА_1 загальною площею 208,3 кв. м, житловою площею 144,6 кв. м; 
38/100 частини квартири 1, 2, 3, розташованої у будинку АДРЕСА_1, загальною площею 81,2 кв. м, житловою площею 63,0 кв. м; 
в будівлі А на першому поверсі приміщення № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 9, 10, 10а, 10б, 10в, загальною площею 155,7 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_2; нежитлову будівлю, магазин, торговою площею 388,3 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_4.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що є підстави для розірвання шлюбу між сторонами, а також під час спільного подружнього проживання сторонами набуто у спільну сумісну власність майно, яке підлягає поділу між ними.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У серпні 2018 рокуОСОБА_5 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи судами попередніх інстанцій порушено норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим неправильно вирішено спір по суті.
 
Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
 
У жовтні 2018 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому зазначила, що судові рішення є законними і обґрунтованими.
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_5 подав до Верховного Суду заперечення на вказаний відзив, в якому зазначив, що оскаржувані ним рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а тому вони підлягають скасуванню.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Встановлено, що 23 вересня 1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено шлюб.
 
Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, 
ІНФОРМАЦІЯ_1.
 
Ухвалюючи рішення про поділ майна подружжя, суди виходили із того, що до складу цього майна відноситься: 
 
23/100 частини квартири 1, 2, 3 у будинку АДРЕСА_1, загальною площею 208,3 кв. м, житловою площею 144,6 кв. м, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 28 травня 2014 року; 
 
38/100 частин квартири 1, 2, 3 у будинку АДРЕСА_1, загальною площею 81,2 кв. м, житловою площею 63,0 кв. м, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 27 листопада 2010 року; 
 
нежитлові приміщення в будівлі А на першому поверсі приміщення № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 9, 10, 10а, 10б, 10в, загальною площею 155,7 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_2, право власності на які зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових будівель та споруд від 21 жовтня 2005 року; 
 
квартира АДРЕСА_3 загальною площею 121,0 кв. м, житловою площею 113,5 кв. м, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Бабушкінської районної ради від 14 квітня                          1989 року та рішення виконавчого комітету Самарської районної у                                                 м. Дніпропетровську ради; 
 
нежитлова будівля, магазин торговою площею 388,3 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_4, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу                              від 29 серпня 2007 року; 
 
1/3 частини нежитлової будівлі - будівлі цеху, розташованої за адресою: 
АДРЕСА_5 - літ. Е-1, 
Е {І}-2, Е {ІІ}-1: 1-й поверх приміщення № 1 поз. 1-12, загальна площа 1162,3 кв. м; 2-й поверх приміщення № 3 поз. 1-7, загальна площа 134,1 кв. м, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 24 квітня 2003 року;
 
1/3 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 в літ. ЖІ-1, ЖІV-1 - будівлі контори прим. № 2 поз. 1-15, площею 902,9 кв. м; літ. П-1, ПІ-1, ПІІ-1 - будівля техвідділу, площею 261,8 кв. м; У-1, УІ-1 - будівля таблетвідділення, площею 46,4 кв. м; К-навіс № 1; Ф-навіс № 3. Мостіння І, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу                              від 24 квітня 2003 року; 
 
1/3 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_5 - літ. Л-1, Л{1}-1, Л{6}-1, Л{7}-1 - будівля центральної котельної, Л{2}-1, Л {3}-1, Л{4}-1, Л{5}-1 - будівля механізованого складу № 5, л-ганок, л^І - майданчик, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу                       від 15 травня 2003 року; 
 
1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 - в будівлі цеху літ.Е-1, Е{І}-2, Е{ІІ}-1 на першому поверсі приміщення № 2 поз.1,2 загальною площею 66,9 кв. м, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2004 року; 
 
1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 - в літ. Ж{IV}-1 на І поверсі приміщення № 3 поз. 1, 2, Ж{IІ}-1, Ж{IІІ}-1, загальною площею 165,8 кв. м, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2004 року;
 
1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 перший поверх в будівлі контори літ. Ж-2, загальною площею 329,6 кв. м, 31, 32, 34 - огорожі, 33 - ворота, право власності на яке зареєстроване за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2004 року; 
 
1/2 частини нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 другий поверх в будівлі контори літ. Ж-2, загальною площею 405,3 кв. м, сходова клітина, загальною площею 16,7 кв. м, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2004 року;
 
1/3 частини нежитлової будівлі, розташованої за адресою: 
АДРЕСА_5 - будівля літ. С-3, СІ-1, СІІ-2, СІІІ-1, загальною площею 2068,2 кв. м, с - козирьок, с{2} - сходи, С{ІV} - тамбур, № 39 - ворота, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі рішення Бабушкінського районного суду                                   м. Дніпропетровська від 26 березня 2007 року; 
 
машиномісце № 17, площею 15,00 кв. м, розташоване в паркінгу по                                АДРЕСА_6, зареєстроване за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 05 червня 2008 року; 
 
квартира АДРЕСА_7, загальною площею 134,80 кв. м, житловою площею 66,00 кв. м, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності                          від 05 червня 2008 року; 
 
квартира АДРЕСА_8, загальною площею 203,50 кв. м, житловою площею 109,40 кв. м, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності від 31 жовтня 2007 року; 
 
56/100 частини жилого будинку, жилою площею 120,7 кв. м з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, який розташовано по АДРЕСА_9 на земельній ділянці, площею 895 кв. м, право власності на який зареєстроване за ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 20 червня 1990 року.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частин першої, другої та п'ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
 
Відповідно до частини другої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
 
Статтею 112 СК України встановлено, що суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
 
Отже, задовольняючи позовні вимоги в частині позову про розірвання шлюбу, виходячи з того, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка та враховуючи обставини справи, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 носить формальний характер, вони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить інтересам як позивача, так і відповідача.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно положень статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Враховуючи те, що поділу підлягає майно набуте як до 01 січня 2004 року, так і після, а тому правовідносини у справі регулюються положеннями Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України) та СК України.
Відповідно до положень статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.
Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
У частині першій статті 24 КпШС України передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.
Разом з тим, суди, визнаючи право власності на 56/100 частини жилого будинку, жилою площею 120,7 кв. м, з відповідною частиною господарчих та побутових будівель та споруд, який розташовано по АДРЕСА_9 на земельній ділянці, площею 895 кв. м, не звернули уваги на те, що право власності на житловий будинок та земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 20 червня 1990 року.
Спільним майном подружжя є придбане за рахунок спільних доходів рухоме й нерухоме майно, незалежно від того, що один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку, і незалежно від того, на ім'я кого з подружжя це майно придбано.
Згідно положень статті 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.
Аналогічні положення містять статті 57, 60, 70 СК України.
У разі придбання майна, хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане, і сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.
Проте, включивши до складу спільного сумісного майна подружжя 23/100 частини квартири 1, 2, 3 у будинку АДРЕСА_1, загальною площею 208,3 кв. м, житловою площею 144,6 кв. м, та 38/100 частин квартири 1, 2, 3 у будинку АДРЕСА_1, загальною площею 81,2 кв. м, житловою площею 63,0 кв. м, суди не встановили коли, ким і на яких підставах було набуто зазначене майно і чи можливо його включити до складу спільного сумісного майна подружжя. 
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (частина третя статті 70 СК України).
При цьому, сама по собі наявність дітей не є підставою для збільшення частки одного з подружжя. Суд може відступити від принципу рівності часток подружжя, якщо цього вимагають інтереси виховання і утримання дитини, так як обидва з подружжя зобов'язані виховувати і утримувати дітей.
Відступивши від рівності часток майна подружжя, будь-яких належних мотивів та висновків щодо цього не навів, фактично спростувавши презумпцію рівності часток у спільному майні подружжя, передбачену статтею 70 СК України. 
 
При цьому, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (наприклад, рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії»,                                 від 07 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та МесропМовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. 
 
У відповідності до частини першої, другої статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної  сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
 
Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
 
Згідно з пунктами 22, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України                                    від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статті 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. 
 
Матеріали справи не містять оціночної вартості указаного майна. 
 
Для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо суд призначає експертизу у справі (частина перша статті 130 ЦПК України).
 
Відповідно до статті 365 ЦПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду з'ясовує обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень, з'ясовує, які обставини визнаються чи заперечуються учасниками справи. 
 
Проте, апеляційний суд у порушення вищевикладених норм процесуального права відхиляючи посилання відповідача про те, що судом першої інстанції не встановлено дійсної вартості майна, обмежився лише тим, що відповідачем не заявлялось клопотання про встановлення вартості майна.
 
За таких обставин, у порушення вимог статей 76-81, 84, 228, 229, 235 ЦПК України, суди не дослідили належно та не надали оцінку об'єктам майна, що підлягають поділу, а саме, яке майно може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а яке є особистою приватною власністю, вартість майна, що підлягає поділу та чи можливо застосувати до спірних правовідносин вимоги частини третьої статті 70 СК України, відійшовши від рівності часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.
 
Суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень не може давати оцінку чи переоцінку наданим учасниками справи доказам, а тому не може ухвалити власне рішення.
 
Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами повністю не встановлено, а тому судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Керуючись статтями 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палатиКасаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.
 
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області 
від 25 липня 2018 року в частині позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу залишити без змін. 
 
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2016 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області 
від 25 липня 2018 року в частині поділу майна подружжя скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття.
 
З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасовані або визнані нечинними рішення, постанови та ухвали суду першої або апеляційної інстанції втрачають законну силу та у подальшому виконанню не підлягають.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                    М. Є. Червинська
Судді:                                                                              Н. О. Антоненко
                                                                                       В.І. Журавель
В.М. Коротун
В.І. Крат