ПОСТАНОВА
Іменем України

20 березня 2019 року 
м.Київ
справа №199/1110/17 (2-а/199/70/17)
адміністративне провадження №К/9901/23874/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Судді-доповідача: Желтобрюх І.Л.,
суддів: Білоуса О.В., Данилевич Н.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу  Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року (суддя: Якименко Л.Г.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року (судді: Гімон М.М., Чумак С.В., Юрко І.В.) у справі №199/1110/17(2-а/199/70/17) за позовом ОСОБА_2 до Інспектора капрала поліції 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у м.Дніпропетровську Калиняки Максима Миколайовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,          

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Інспектора капрала поліції 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у м.Дніпропетровську Калиняки М.М., в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 30.01.2017 серії ЕАА №055471 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною другою статті  122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення у зв'язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року, позов задоволено.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій відповідач звернувся з касаційною скаргою, у якій просив скасувати такі судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що оскаржувана постанова винесена на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У запереченнях на касаційну скаргу позивач просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін.
Так, в ході розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що постановою Інспектора капрала поліції 2 батальйону 2 роти Управління патрульної поліції у м.Дніпропетровську Калиняки М.М. від 30.01.2017 серії ЕАА №055471 позивача було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною другою статті 122 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 
Відповідно до означеної постанови, в цей день о 15 год. 23 хв., під час керування ним автомобілем НОМЕР_1, по вул. Героїв Сталінграда (пр. Б. Хмельницького) у місті Дніпрі позивач користувався засобами зв'язку, тримаючи їх у руці, чим порушив п. 2.9. «д» Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України).
Вважаючи вищеозначену постанову протиправною та такою, що порушує його права, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, з огляду на що дійшов висновку про необґрунтованість та протиправність оскаржуваної постанови та, як наслідок, наявність підстав до її скасування.
За приписами частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги.
Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог касаційної скарги, з огляду на наступне.
Статтею 246 КУпАП передбачено, що порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим Кодексом та іншими законами України.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов'язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з'ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" (далі - Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно частини другої статті 122 КУпАП відповідальність настає в разі (...) користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання) та тягне  за  собою накладення  штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Відповідно до п.п. «д» п.2.9. ПДР України водієві забороняється під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв'язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).
Проте, як встановлено судами попередніх інстанцій, наданий суду DVD-диск з відеозаписом з нагрудної камери поліцейського містить лише фіксацію поцесу складання постанови про адміністративне правопорушення, однак не містить доказів користування позивачем засобами зв'язку, тримаючи їх у руці під час керування автомобілем та, відповідно, не підтверджує скоєння позивачем адміністративного правопорушення.
Крім того, з наданого відеозапису вбачається, що при розмові співробітників патрульної поліції з позивачем, під час складання оскаржуваної постанови, він не визнавав правопорушення, наполягав на пред'явленні інспектором доказів на підтвердження його вчинення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із судами попередніх інстанцій, що в даному випадку відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та, як наслідок, обґрунтовували правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.
За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності правових підстав для скасування постанови відповідача від 30.01.2017 серії ЕАА №05547.
Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та фактично зводиться до переоцінки доказів та встановлених по справі обставин, що, в силу вимог  статті 341 КАС України, не може бути предметом оцінки суду касаційної інстанції.
При цьому будь-яких обставин, які б свідчили про допущення судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права, що дозволяли б суду вийти за межі доводів касаційної скарги та слугували обов'язковою підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, Верховним Судом не встановлено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2017 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 10 серпня 2017 року залишити без змін, а касаційну скаргу Управління патрульної поліції в м. Дніпрі Департаменту патрульної поліції, - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не оскаржується.
Суддя-доповідач:                                                                      І.Л. Желтобрюх
Судді:                                                                                          О.В. Білоус
                                                                                          Н.А. Данилевич