ПОСТАНОВА
Іменем України

19 квітня 2019 року 
Київ
справа №802/174/16-а
адміністративне провадження №К/9901/26487/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,  суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Могилів-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області 
на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року (суддя Чернюк А.Ю.)
та ухвалу  Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року (головуючий суддя - Граб Л.С., судді - Білоус О.В., Курко О.П.)
у справі № 802/174/16-а
за позовом ОСОБА_2
до Могилів-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області 
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2016 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2, позивач) звернулася до суду з позовом до Могилів-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Могилів-Подільська ОДПІ, податковий орган, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04 листопада 2015 року №0014401702.
В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки обставини, покладені в основу його прийняття, не відповідають дійсності.
Вінницький окружний адміністративний суд постановою від 10 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від      31 серпня 2016 року, позов задовольнив: визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Могилів-Подільської ОДПІ від 04 листопада         2015 року № 0014401702.
Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову. 
При цьому в обґрунтування касаційної скарги Могилів-Подільська ОДПІ зазначила, що висновки судів суперечать вимогам підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України, яким встановлено, що платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи. Оскільки факт отримання доходу позивачем у результаті реалізації алкоголю її чоловіком ОСОБА_3 доведено актом перевірки та матеріалами кримінальної справи, то такий дохід повинен бути оподаткований згідно з вимогами статті 177 Податкового кодексу України.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження.
У своїх запереченнях на касаційну скаргу позивач вважає судові рішення законними та обґрунтованими, тому просила відмовити в задоволенні касаційної скарги.
21 лютого 2018 року касаційну скаргу передано до Верховного Суду в порядку, передбаченому Розділом VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України).
Підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ Перехідних положень КАС України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вбачає підстави для часткового  задоволення касаційної скарги.
Відповідно до статті 159 КАС України (в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року), яка кореспондується з положеннями статті 242 КАС України (в редакції, яка діє з        15 грудня 2017 року) рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Справедливість судового рішення вимагає щоб такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Обираючи аргументи та приймаючи докази, суди мають обов'язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін.
У Рішенні Європейського Суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» зазначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов'язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
Зазначеним вимогам  судові рішення  не відповідають з огляду на наступне.
Як встановлено судами попередніх інстанцій та підтверджено  матеріалами справи,     21 вересня 2015 року Могилів-Подільською ОДПІ проведена перевірка платника податків - фізичної особи ОСОБА_2 (ОСОБА_2). Дана перевірка проводилася вперше. Під час здійснення перевірки використовувалися матеріали досудового розслідування. Відповідно до отриманих даних з матеріалів досудового розслідування фізична особа ОСОБА_2 (ОСОБА_2) за період з 01 січня по          31 грудня 2014 року отримувала оподатковувані доходи та була платником податку на доходи фізичних осіб. Результати перевірки оформлені актом від 23 жовтня        2015 року №379/17/НОМЕР_2.
Зокрема, у вказаному акті перевірки викладено висновки податкового органу про порушення позивачем:
- підпункту 16.1. 3 пункту 16.1 статті 16, підпункту «в» пункту 176.1 статті 176, пункту 179.1 статті 179 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами та доповненнями) у результаті неподання податкової декларації за 2014 рік.
- підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14, пункту 177.1 та пункту 177.2 статті 177 Податкового кодексу України - встановлено заниження оподаткованого доходу всього у сумі 275 815,85 грн згідно з матеріалами досудового розслідування, а саме виписки банку по картковому рахунку ОСОБА_2 (ОСОБА_2), відповідно до якої у період з 01 січня по 31 грудня 2014 року платник податків фізична особа ОСОБА_2 (ОСОБА_2) фактично отримувала доходи у вигляді надходжень на картковий рахунок НОМЕР_4, відкритий в ПАТ КБ «Приватбанк», а саме виручку за реалізовані алкогольні напої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (РНОКПП НОМЕР_3).
На підставі висновків акта перевірки 04 листопада 2015 року Могилів-Подільська ОДПІ прийняла податкове повідомлення рішення  форми «Р» № 0014401702, яким зобов'язала позивача сплатити грошове зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 57 392,86 грн, у тому числі за основним платежем - 45 914,29 грн, штрафними (фінансовими) санкціями - 11 478,57 грн.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.  
За правилами статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Пунктом 162.1 статті 162 Податкового кодексу України визначено, що платником податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи (підпункт 162.1.1).
Згідно з підпунктом 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 Податкового кодексу об'єктом оподаткування є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.
Відповідно до пункту 164.1 статті 164 Податкового кодексу України базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом.
Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
Оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється статтею 177 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин).
Згідно з пунктом 177.1 статті 177 Податкового кодексу України доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 177.2 цієї статті об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Задовольнивши позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що позивач не здійснювала підприємницьку діяльність у період, що перевірявся податковим органом, та не перебувала у взаємовідносинах з вказаними в акті перевірки фізичними особами, які б були пов'язані з реалізацію та оплатою певних товарів, зокрема алкогольних напоїв.
Однак колегія суддів вважає такий висновок судів попередніх інстанцій передчасним, зробленим без належного з'ясування обставин справи.
Так, суди не надали належної оцінки наявному в матеріалах справи вироку Могилів-Подільського міського районного суду Вінницької області, яким ОСОБА_3, чоловіка позивача, визнано винним за ч. 1 ст. 204 Кримінального кодексу України (здійснення незаконного збуту алкогольних напоїв та незаконного виготовлення алкоголю), у контексті перевірки доводів сторін щодо обставин походження коштів, які отримала позивач у періоді, що перевірявся.
Судами не перевірено на підставі наявних у матеріалах справи доказів характер та джерело походження отриманих позивачем на картковий рахунок грошових коштів у сумі 275 815,85 грн від перелічених в акті перевірки фізичних осіб, враховуючи ту обставину, що сам факт отримання цих коштів позивач не заперечила.
Водночас колегія суддів звертає увагу, що з огляду на приписи статті 163 Податкового кодексу України вищезазначені обставини підлягають встановленню у межах даної справи на предмет перевірки об'єкта оподаткування податком на доходи фізичних осіб.
Таким чином, враховуючи неповноту встановлення судами попередніх інстанцій обставин, які входять до предмета доказування при розгляді адміністративного позову та мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення підлягають скасуванню, а справа направленню на новий судовий розгляд. Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги викладене в цій постанові, встановити наведені у ній обставини, що входять до предмета доказування, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам та постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
Відповідно до статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
При цьому, суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За правилами пунктів 1, 3 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів. 
Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку, що суди попередніх інстанцій допустили порушення норм процесуального права, оскільки не встановили фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для  скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Могилів-Подільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області задовольнити частково. 
Скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач І.А. Гончарова 

Судді                                                                                                                   І.Я. Олендер

                                                                                                                      Р.Ф. Ханова