ПОСТАНОВА
Іменем України
03 квітня 2019 року 
м. Київ
справа №724/436/15-а
адміністративне провадження №К/9901/1255/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючий - Стародуб О.П., 
судді - Берназюк Я.О., Кравчук В.М.
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області на постанову Кельменецького районного суду Чернівецької області від 27.04.2015р. (суддя - Харабара І.В.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015р. (судді - Драчук Т.О., Полотнянко Ю.П., Загороднюк А.Г.) у справі за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області про визнання протиправним та скасування розпорядження,
в с т а н о в и в :
У березні 2015р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
-визнати протиправним та скасувати розпорядження №163756 від 03.02.2015р. управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області про призначення йому довічного грошового утримання;
-зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області призначити йому довічне грошове утримання в розмірі 70% від заробітної плати 21924 гривні, починаючи з 01 січня 2015 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що довічне грошове утримання має бути призначене йому у розмірі 70% з суми 21924 гривні, тобто з розміру його зарплати на момент звільнення, оскільки з вказаної суми він сплачував єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, водночас відповідачем при призначенні йому довічного грошового утримання для розрахунку взято розмір заробітної плати за період з 01.01.2015р., тобто за період, коли він вже не працював на посаді судді.
Постановою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 27.04.2015р., залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015р., позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано розпорядження №163756 від 03.02.2015р. управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області про призначення ОСОБА_1 довічного грошового утримання.
Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області призначити ОСОБА_1 довічне грошове утримання в розмірі 70% (сімдесят відсотків) від заробітної плати 21924 (двадцять однієї тисячі девятсот двадцять чотири) гривні, починаючи з 01 січня 2015 року.
З ухваленими у справі рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив їх скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обгрунтування касаційної скарги посилається на те, що розмір довічного грошового утримання позивача, як судді у відставці, обчислено у відповідності до норм чинного, на час звернення позивача, законодавства. 
Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Особливий статус судді, гарантії його незалежності визначено   Конституцією   і законами України, зокрема, на час виникнення спірних відносин -   Законом   України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. (далі Закон №2453-VІ).
Частиною 1   ст. 126 Конституції України   визначено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються   Конституцією   і законами України.
В   рішенні Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03.06.2013р.   зазначено, що визначені   Конституцією України      та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.
Положеннями статті 126 Конституції України   та   статті 100 Закону №2453-VІ (в редакції на час виходу позивача у відставку)   передбачено, що суддя суду загальної юрисдикції звільняється з посади органом, який його обрав або призначив на посаду, в тому числі у разі подання суддею заяви про відставку. 
Відповідно до ч. 4 ст. 109 Закону №2453-VІ, у зазначеній редакції, суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.
Відповідно до ч. 1   ст. 138 Закону №2453-VІ, в редакції, чинній на момент виходу позивача у відставку,   судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених   Законом України «Про державну службу»   або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання.
Відповідно до ч. 3 цієї статті щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 70% відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді.
В ході розгляду справи судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач ІНФОРМАЦІЯ_1, з 12.04.1976р. по 25.12.2014р. працював на посаді судді Глибоцького та Хотинського районних судів Чернівецької області.
Постановою Верховної Ради України від 25.12.2014р. №59-VІІІ ОСОБА_1 звільнено з посади судді Хотинського районного суду Чернівецької області у зв'язку з поданням заяви про відставку.
Наказом голови Хотинського районного суду Чернівецької області від 31.12.2014р. №113-К звільнено суддю Хотинського районного суду Чернівецької області ОСОБА_1 із займаної посади 31.12.2014р. у зв'язку поданням заяви про відставку.
17.01.2015р. позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення довічного грошового утримання.
Згідно розпорядження відповідача про призначення пенсії №163756 від 03.02.2015р. позивачу призначено довідне грошове утримання в розмірі 60% від заробітної плати 8526 гривень, що становить 5115 гривень 60 копійок.
Позивач, не погоджуючись з такими діями та рішенням відповідача звернувся до суду з вказаним позовом.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що редакція ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», яка передбачає виплату щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 60% відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, який працює на відповідній посаді, набрала чинності з 01.01.2015р., в свою чергу  позивач звільнений з посади судді у відставку 25.12.2014р.
Враховуючи викладене, суди дійшли висновку, що право позивача на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виникло з моменту отримання ним статусу судді у відставці, тобто з моменту звільнення його Верховною Радою України з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку - 25.12.2014 року. В свою чергу застосувавши при призначенні позивачу довічного грошового утримання судді у відставці, положення ч. 3 ст. 138 Закону, в редакції з 01.01.2015р., відповідач      позбавив позивача права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі, передбаченому законом, чинним на момент отримання статусу судді у відставці, що потягло за собою зменшення розміру такого грошового утримання.
Крім того суди дійшли висновку, що Порядок подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затверджений Постановою УПФУ від 25.01.2008р. №3-1, визначає процедуру призначення щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, проте не може впливати на матеріальний закон, зокрема ч. 1 ст. 138 Закону №2453-VІ, чинної на момент виникнення спірних правовідносин (ухвалення ВРУ постанови про звільнення позивача у відставку).
З висновками судів першої та апеляційної інстанцій колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.
Мотиви та доводи наведені у касаційній скарзі, висновки судів не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи судами встановлено, що відповідно до положень ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції на час виходу позивача у відставку, позивач має право на отримання довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 70% від його суддівської винагороди, відповідач протиправно здійснив розрахунок грошового довічного утримання позивача у меншому розмірі, а тому суди попередніх інстанцій обґрунтовано прийняли рішення про задоволення позовних вимог.
Крім того, розмір пенсії у відсотковому відношенні до грошового утримання судді визначається законом, а тому посилання в обґрунтування касаційної скарги на Порядок №3-1 є безпідставним, оскільки ним передбачено лише час з якого призначається пенсія (довічне грошове утримання), а не її розмір.
Подібних висновків щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд України у постанові      від 01.07.2014р. в справі №21-244а14 висловивши правову позицію, відповідно до якої правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З огляду на те, що доводи касаційної скарги правильності висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, судами під час розгляду справи вірно застосовано норми матеріального права та не порушено норми процесуального права, відповідно до частини першої   статті 350 КАС України, підстави для скасування судових рішень відсутні.
Керуючись статтями   345,   350,   356, 359 КАС України, суд,
п о с т а н о в и в:
Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Хотинському районі Чернівецької області - залишити без задоволення, а постанову Кельменецького районного суду Чернівецької області від 27.04.2015р. та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 10.06.2015р. - без змін.
Постанова   суду касаційної інстанції є остаточною та оскарженню не підлягає.          
Судді:                              
О.П. Стародуб          
                              
Я.О. Берназюк

В.М. Кравчук