ПОСТАНОВА
Іменем України

26 лютого 2019 року 
Київ
справа №825/1432/16
касаційне провадження №К/9901/9856/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Районного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Корюківкаліс» на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.09.2016 (головуючий суддя - Скалозуб Ю.О.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2016 (головуючий суддя - Костюк Л.О., судді: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.) у справі №825/1432/16 за позовом Районного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Корюківкаліс» до Закарпатської митниці ДФС, третя особа: Філія «Панютинський вагоноремонтний завод» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання протиправною бездіяльності, дій та зобов'язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2016 року Районне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Корюківкаліс» звернулося до адміністративного суду з позовом до Закарпатської митниці ДФС, третя особа: Філія «Панютинський вагоноремонтний завод» Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця», у якому просило визнати дії Закарпатської митниці ДФС щодо безпідставного затримання залізничного н/піввагону № 63406623 по ВМД типу ЕК10АА №102070002/2016/230818 від 13.05.2016, і оформленого до перевезення за номером отправки ЦИМ/СМГС від 13.05.2016 №492918, вантажовідправником якого є Районне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Корюківкаліс», протиправними; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо затримання н/піввагону №63406623 по ВМД типу ЕК10АА №102070002/2016/230818 від 13.05.2016 позивача понад встановлений граничний строк перебування товарів, транспортних засобів комерційного призначення у пункті пропуску через державний кордон України; зобов'язати Закарпатську митницю ДФС, вжити невідкладні заходи щодо пропуску через державний кордон України залізничного н/піввагону №63406623 по ВМД типу ЕК10АА №102070002/2016/230818 від 13.05.2016, і оформленого до перевезення за номером отправки ЦИМ/СМГС від 13.05.2016 №492918, вантажовідправником якого є Районне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Корюківкаліс».

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав на те, що розвантаження та догляд н/вагону №63406623 здійснений митним органом з порушенням статей 249, 338 Митного кодексу України; митним органом безпідставно затримано замитнений вантаж понад строків встановлених статтею 199 Митного кодексу України, що як наслідок завдало підприємству збитків.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.09.2016 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд виходив із встановлених у постанові Ужгородського міськрайонного суду від 02.09.2016 у справі № 308/6983/16-п обставин щодо притягнення посадової особи позивача до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 483 Митного кодексу України (переміщення або дії, спрямовані на переміщення товарів через митний кордон України з приховуванням від митного контролю, тобто з використанням спеціально виготовлених сховищ (тайників) та інших засобів або способів, що утруднюють виявлення таких товарів). В спростування доводів позивача щодо безпідставності дій митного органу по затриманню залізничного н/піввагону суд першої інстанції вказав на те, що згідно експертних висновків Закарпатської ТПП від 24.06.2016 №О-104 та від 24.06.2016 №В-547, у вагоні №63406623 виявлено товар: лісоматеріали круглі із деревини сосна, код за УКТ ЗЕД 4403921000, загальною кількістю 3,68 кбм./49 шт., що не відповідає заявленій інформації про товар у митній декларації та товаросупровідних документах на нього, оформлених відправником. Деревина дров'яна для технологічних потреб по ТУУ 56.196-95, код УКТ ЗЕД - 4403921000, в кількості 3,68 кбм/49шт., знаходилась у нижній частині залізничного вагону № 63406623 і доступ до неї став можливим лише після повного вивантаження переміщуваного товару, що утруднювало його виявлення. З огляду на встановлені під час митного контролю обставини, у відповідача були достатні правові підстави для виключення н/піввагону з рухомого складу та затримання вантажу. 

Не погоджуючись з вказаним рішення суду першої інстанції, позивач оскаржив його до суду апеляційної інстанції. У своїй апеляційній скарзі та додаткових поясненнях до неї позивач вказував на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, зокрема, на неповне дослідження доказів у справі, а також ненадання оцінки доводам позивача в спростування висновків митного органу про наявність підстав для виключення н/піввагону з рухомого складу та затримання вантажу. Також позивач звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що згідно вимог митного законодавства огляд товарів, транспортних засобів відбувається за обов'язкової присутності декларанта або уповноваженої ним особи, однак позивача до огляду не запрошували; вказав на скасування у апеляційному порядку постанови Ужгородського міськрайонного суду від 02.09.2016 у справі №308/6983/16-п, встановлені обставини у якій лягли в основу рішення суду першої інстанції, що оскаржується; висновки Закарпатської ТПП від 24.06.2016 №О-104 та від 24.06.2016 №В-547 містять розбіжності та неточності щодо експортованого позивачем товару, а саме в них зазначено про те, що у ході проведених заходів виявлено товар: лісоматеріали круглі із деревини сосна, в той час, як код за УКТ ЗЕД (4403921000) зазначено щодо товарної позиції - лісоматеріали необроблені, з видаленою або невидаленою корою або заболонню, або начорно брусовані або небрусовані, з бука, колоди.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2016 постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.09.2016 залишено без змін.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції повністю погодився із висновками та мотивами суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для виключення н/піввагону з рухомого складу та затримання вантажу. Вказав на те, що огляд товару проведено у межах та у спосіб визначених законом повноважень з додержанням встановленої статтею 338 Митного кодексу України процедури у присутності представника перевізника - ПАТ «Укрзалізниця». Щодо скасування у апеляційному порядку постанови Ужгородського міськрайонного суду від 02.09.2016 у справі № 308/6983/16-п то суд апеляційної інстанції виходив з того, що на момент вирішення справи судом першої інстанції апеляційна скарга не була розглянута; відсутність у діях посадової особи позивача адмінправопорушення жодним чином не спростовує висновків суду першої інстанції.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції, Районне комунальне спеціалізоване лісогосподарське підприємство «Корюківкаліс» подало касаційну скаргу, у якій просить Верховний Суд скасувати рішення судів попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити. Заявник вважає, що судами не було надано належної правової оцінки порушенням допущеним відповідачем при огляді товару, зокрема тому, що огляд товару проведено без виклику та присутності декларанта або його уповноваженої особи, що суперечить вимогам статті 249 Митного кодексу України, а також викликає обґрунтовані сумніви щодо достовірності встановлених у ході огляду обставин невідповідності заявленого до митного оформлення товару, як і не надано оцінки доводам підприємства стосовно наявних у висновках Закарпатської ТПП розбіжностей та неточностей, які у своїй сукупності викликають сумніви в достовірності таких результатів.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Обставини справи свідчать, що Районним комунальним спеціалізованим лісогосподарським підприємством «Корюківкаліс» на виконання умов контракту від 01.02.2016 № 59 укладеного з фірмою JMP GLOBAL було направлено, в т.ч., залізничним н/вагоном №63406623 «дрова паливні», код УКТЗЕД 4401100000, згідно специфікації №151 від 13.05.2016 партія товару становила 65,96 м3, гост 2292-88, гост 3243-88, вага брутто 53673 кг та нетто 52000 кг. Зазначений вагон було замитнено згідно ВМД типу ЕК10АА №102070002/2016/230818 від 13.05.2016 у присутності представника Сновського митного посту. За результатами процедури замитнення зазначений вагон було оформлено на залізниці за номером відправки ЦИМ/СМГС від 13.05.2016 №492918 та передано до залізниці для відправлення та транспортування деревини по маршруту Корюківка-Дякове (Халмеу). В зоні митного контролю «Експорт» міжнародного залізничного пункту пропуску «Дяково» для здійснення митних процедур посадовими особами митного посту «Дяково» на станції Королево було проведено зважування вагону №63406623 в результаті якого встановлено, що вага брутто становить 59240 кг., тара (вага вагону) 23200 кг., вага нетто вантажу - 36040 кг., в той час, як за документами поданими до митного контролю вага становить 53673 кг. Тобто вага вантажу є більшою на 17633 кг від заявленої до митного контролю. У зв'язку з встановленням розбіжностей у вазі вантажу, посадовими особами відповідача було здійснено розвантаження вагону та проведено митний огляд товару на підставі статті 338 Митного кодексу України. За результатами проведеного огляду посадовими особами органу доходів і зборів складено акт від 23.06.2016 №10207002/2016/230818. Огляд вантажу було проведено із залученням спеціалістів Закарпатської ТПП, якими, як зазначає відповідач встановлено, що  у вагоні №63406623 виявлено товар: лісоматеріали круглі із деревини сосна, код за УКТ ЗЕД 4403921000, загальною кількістю 3,68 кбм./49шт., що не відповідає заявленому у митній декларації та товаросупровідних документах на нього, оформлених відправником. При цьому, деревина дров'яна для технологічних потреб по ТУУ 56.196-95, код УКТ ЗЕД - 4403921000, в кількості 3,68 кбм/49шт., знаходилась у нижній частині залізничного вагону № 63406623 і доступ до неї став можливим лише після повного вивантаження переміщуваного товару, що утруднювало його виявлення.

Згідно з положеннями  статті 318 Митного кодексу України  у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) митному контролю підлягають усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які перемішуються через митний кордон України.

Митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Відповідно до  статті 336 Митного кодексу України  у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) митний огляд (огляд та переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення є однією із форм митного контролю, який здійснюється безпосередньо посадовими особами органів доходів і зборів.

За змістом статті 338 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) огляд товарів, транспортних засобів комерційного призначення, пред'явлених органу доходів і зборів (у тому числі для перерахунку та зважування), проводиться в можливо короткий строк після прийняття рішення про його проведення.

Крім випадків, зазначених у частинах другій - четвертій цієї статті, огляд (переогляд) товарів, транспортних засобів комерційного призначення може проводитися за наявності достатніх підстав вважати, що переміщення цих товарів, транспортних засобів через митний кордон України здійснюється поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю, у тому числі в разі отримання відповідної офіційної інформації від правоохоронних органів. Вичерпний перелік відповідних підстав визначається Кабінетом Міністрів України.

При цьому, згідно частини другої статті 249 Митного кодексу України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі застосування заходів, передбачених статтями 338 і 339 цього Кодексу, а також на вимогу органу доходів і зборів присутність декларантів або уповноважених ними осіб під час митного оформлення є обов'язковою.

Відповідно до пункту 1.5. розділу ІІІ Порядку проведення огляду та переогляду товарів, транспортних засобів комерційного призначення, затвердженого  Наказом Міністерства фінансів України від 12.12.2012 №1316, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.02.2013 за №318/22850, огляд товарів посадовою особою митного органу може бути розпочатий тільки у разі, якщо проведення необхідних вантажних операцій з товарами може бути забезпечене власником товарів або уповноваженою особою безпосередньо під час огляду, а також проведення огляду не спричинить втрати товарів або зміни їх стану.

Отже, зі змісту наведених норм виливає, що огляд товарів, транспортних засобів проводиться органом доходів і зборів за наявності встановлених Урядом підстав після прийняття рішення про його проведення та у присутності декларанта або уповноваженої ним особи. 

Разом з тим, ані судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції не враховано вимоги частини другої статті 249 Митного кодексу України щодо присутності декларанта або його уповноваженої особи у разі застосування заходів, передбачених, в т.ч., статтею 338 цього Кодексу. При цьому, позивачем під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій неодноразово зазначалось про те, що огляд товару було проведено з порушенням встановленої митним законодавством процедури.

Поза увагою судів попередніх інстанцій також залишились доводи позивача про  те, що висновки Закарпатської ТПП містять розбіжності щодо виявленого товару, зокрема, зазначено, що виявлено лісоматеріали круглі із деревини сосни, однак код товару за УКТЗЕД відповідає товарній позиції - лісоматеріали з бука. Встановлення обставин щодо деревини, яка експортувалась позивачем дасть змогу встановити чи доречними є посилання судів попередніх інстанцій на обмеження встановлені статтею 2-1 Закону України  «Про особливості державного регулювання діяльності суб'єктів підприємницької діяльності, пов'язаної з реалізацією та експортом лісоматеріалів» від 08.09.2005 №2860-ІV. 

Відповідно до частини четвертої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент розгляду справи), яка кореспондується з частиною 4 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній з 15.12.2017) суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Згідно статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка кореспондується з статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній з 15.12.2017) доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. 

Згідно частини першої статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка кореспондується з статтею 73 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній з 15.12.2017) належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

При цьому, в силу частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка кореспондується з статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції чинній з 15.12.2017) в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. 

Таким чином, для повного з'ясування обставин у справі необхідно дослідити висновки Закарпатської ТПП попередньо витребувавши їх у відповідача, оскільки такі відсутні у матеріалах справи.

Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій вказаним вимогам не відповідають, оскільки судами не з'ясовано обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення. Зокрема, суди не перевірили дотримання митним органом при здійсненні митного контролю процедури огляду (переогляду) товару; не витребували документів та не з'ясували яка саме деревина експортувалась позивачем, а також не врахували наявність рішення апеляційної інстанції прийнятого за наслідками перегляду постанови суду у справі про адміністративні правопорушення.

Для повного, об'єктивного та всебічного з'ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які міститься в матеріалах справи або витребовується, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Згідно частини 2 статі 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з частиною другою статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, постановлені у справі рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.09.2016 та Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2016 підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції. 

Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Районного комунального спеціалізованого лісогосподарського підприємства «Корюківкаліс» задовольнити частково.
Постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 14.09.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 01.12.2016 у справі 825/1432/16 скасувати.
Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                                         Т.М. Шипуліна

                                                                                                     Л.І. Бившева
                                                                                                    
                                                                                                                            В.В. Хохуляк