ПОСТАНОВА
Іменем України

28 лютого 2019 року 
Київ
справа №1640/2774/18
адміністративне провадження №К/9901/162/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -                                                   Данилевич Н.А.,
суддів -                                                                                                                                    Бевзенка В.М., 
                                                                                                                                                       Шарапи В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року (суддя - Єресько Л.О.) та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року (головуючий суддя - П'янова Я.В., судді - Кононенко З.О., Чалий І.С.) у справі 
за позовом ОСОБА_2
до Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавськоїобласті
про стягнення коштів, -
в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У серпні 2018 року ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2.) звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (далі - Карлівське УПФУ), в якому просила:
2.          - стягнути середній заробіток за час затримки виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2017р. у справі № 816/1232/17 в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста Машівського сектору з питань призначення та перерахунку пенсій Карлівського УПФУ з 04.05.2017р., яку допущено до негайного виконання;
3.          - стягнути моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.
4.          В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що оскільки постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2017р. у справі № 816/1232/17 в частині поновлення на роботі ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста Машівського сектору з питань призначення та перерахунку пенсій Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області з 04.05.2017р., яка підлягала негайному виконанню, не виконана відповідачем своєчасно, то, на підставі ст. 236 Кодексу законів про працю України, відповідач має сплатити середній заробіток за час затримки виконання вказаного рішення. А враховуючи те, що внаслідок не виконання відповідачем рішення суду, яке набрало законної сили, позивач не отримувала заробітну плату та була змушена звертатися зі скаргами і заявами до різних органів, обмежувати себе в коштах на ліки та життєві потреби, то вважає, що в рахунок компенсації моральної шкоди підлягають стягненню з відповідача кошти в розмірі 20 000,00 грн. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, позивач обґрунтовує заявлену суму моральної шкоди до стягнення тим, що право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення, за що держава несе відповідальність, презюмується. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
5.          Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за період з 17 жовтня 2017 року по 18 грудня 2017 року (45 робочих днів) в сумі 11 677,50 грн. за час затримки виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2017р. у справі № 816/1232/17 в частині поновлення на посаді головного спеціаліста Машівського сектору з питань призначення та перерахунку пенсій Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
6.          Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції зазначив, що наказом начальника Карлівського УПФУ від 19.12.2017р. № 44-ос «Про поновлення на посаді ОСОБА_2.» наказано, зокрема, скасувати наказ Карлівського УПФУ «Про звільнення ОСОБА_2.» від 03.05.2017р. № 13-ос; поновити ОСОБА_2 на роботі з 04.05.2017р.; у зв'язку з відсутністю посади головного спеціаліста Машівського сектору з питань призначення та перерахунку пенсій та неможливістю внесення змін до штатного розпису запропонувати ОСОБА_2 поновлення на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення та перерахунку пенсій Карлівського УПФУ. Не реалізованість цього наказу пов'язана із волевиявленням самої ОСОБА_2, яка ознайомившись із цим наказом під підпис, власноручно зазначила, що незгодна з цим наказом, оскільки має бути поновлена саме на посаді, з якої була звільнена. Однак при цьому, даний наказ не був ані оскаржений ані скасований. Суд зауважив, що поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При реорганізації установи (підприємства) працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. Позивач ототожнює поняття «посада» і «робота», хоча при реорганізації структури установи (підприємства) посади або ж структурні підрозділи, до яких віднесено певні посади, можуть змінюватися. Визначальним при поновленні на роботі незаконно звільненого працівника під час реорганізації є саме характер роботи, яку запропоновано такому працівнику після його поновлення установою (підприємством), де відбулась реорганізація, зокрема, шляхом змін у структурі установи (перегрупування структурних підрозділів тощо).
7.          Порівняльним аналізом Положення про Машівський сектор з питань призначення та перерахунку пенсій Карлівського УПФУ Полтавської області, затвердженого наказом начальника Карлівського УПФУ Полтавської області від 05.04.2016р. № 16, а також Положення про відділ з питань призначення та перерахунку пенсій Карлівського УПФУ Полтавської області, судом встановлено, що за своїми завданнями, правами та обов'язками це є абсолютно ідентичні структурні підрозділи, підпорядкування яких визначено однаково для обох - Карлівському УПФУ. Порівняльним аналізом посадової інструкції головного спеціаліста Машівського сектору з питань призначення та перерахунку пенсій Карлівського УПФУ Полтавської області ОСОБА_2 (посади, яку позивач займала до звільнення), затвердженої начальником Карлівського УПФУ 01.04.2016р., а також посадової інструкції головного спеціаліста відділу з питань призначення та перерахунку пенсій Карлівського УПФУ (посаду, яку було запропоновано позивачу після її поновлення та яку віднесено до структурного підрозділу Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій після реорганізації відповідача), затвердженої начальником Карлівського УПФУ 15.09.2017р., судом встановлено, що це є абсолютно ідентичні посади за обсягом та характером функцій, повноважень, правовим положенням та рівнем відповідальності. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що належним виконанням постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2017р. у справі № 816/1232/17 є поновлення позивача на роботі саме наказом начальника Карлівського УПФУ від 19.12.2017р. № 44-ос «Про поновлення на посаді ОСОБА_2.». Обставин, які б перешкоджали позивачу приступити до роботи, яку їй було запропоновано відповідачем після поновлення, крім її особистої поведінки, позивачем не наведено і судом не встановлено. При цьому, суд зазначив, що жодна норма діючого законодавства не накладає обов'язку на установу при поновленні незаконно звільненого працівника під час реорганізації за рішенням суду відновлювати попередню структуру, яка існувала до реорганізації. З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2017р. була виконана відповідачем 19.12.2017р. В той же час суд зауважив, що при виконанні вказаного судового рішення мала місце затримка виконання в період з 17.10.2017р. (наступного робочого дня) по 18.12.2017р. (день перед винесенням наказу про поновлення 19.12.2017р.) всього 45 робочих днів. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
8.          Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог і ухвалити нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
9.          Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.10.2018 року у справі № 1640/2774/18 залишено без змін.
10.          Апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, погодився з висновками суду першої інстанції. В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд зазначив, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту як саме дії відповідача відображаються на його діловій репутації, гідності та принижують його честь, не зазначено, з яких міркувань позивач виходив, визнаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
11.          ОСОБА_2 (далі - скаржник) в грудні 2018 року звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року.
12.          В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року в частині відмовлених позовних вимог і ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
13.          В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначила, що не погодилася із запропонованою в наказі №44-ОС від 19.12.2017р. посадою, оскільки вона мала бути поновлена на посаді, з якої її було звільнено, а не на запропонованій відповідачем посаді. Також у цьому наказі не зазначено посаду на якій її було поновлено.  Відповідачем не визначено її робочого місця. Крім того, до трудової книжки скаржника не було внесено відповідного запису про поновлення на роботі. Вважає, що виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2017р. в частині поновлення ОСОБА_2 відбулось 03.09.2018р. згідно наказу №38-ОС, що, на думку ОСОБА_2, також підтверджує недійсність наказу 44-ОС від 19.12.2017р. Крім того, посилається на те, судами не було надано оцінки періоду з 19.12.2017р. по 03.09.2018р., в якому, якщо припустити, що поновлення на роботі відбулося 19.12.2017р., вона мала отримувати заробітну плату.
14.          Карлівське УПФУ надало відзив на касаційну скаргу, яким просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін. Вважає, що скаржник не надала жодного доказу на підтвердження того, вона зазнала душевних страждань, які проявлялись в негативних переживаннях, тривозі, емоційній напрузі, нервозності, почутті образи, обуренні протиправними діями відповідача, що свідчить на недоведеність позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди. Зазначає, що нереалізованість наказу №44-ОС від 19.12.2017р. про поновлення її на роботі пов'язана із волевиявленням самої ОСОБА_2, яка власноручно зазначила, що незгодна з цим наказом, оскільки має бути поновлена на посаді, з якої була звільнена. Обставини, які б перешкоджали скаржнику приступити до роботи, яку їй було запропоновано відповідачем після поновлення, крім її особистої поведінки - відсутні. Оскільки скаржник відмовилась від запропонованої посади, то і наказ про призначення не був виданий, відповідно ї запис у трудову книжку не був внесений. Відповідач звертає увагу на те, що наказ №44-ОС від 19.12.2017р. наявний в особовій справі ОСОБА_2 та зареєстрований в книзі наказів.
15.          Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2019 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
16.          Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2017р. у справі №816/1232/17, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 06.12.2017р., адміністративний позов задоволено частково:
17.          Визнано протиправним і скасовано наказ начальника Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 13-ОС від 03.05.2017р.
18.          Поновлено ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста Машівського сектору з питань призначення та перерахунку пенсій Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області з 04.05.2017р.
19.          Стягнуто з Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04.05.2017р. по 13.10.2017р. в розмірі 29323,50 грн.
20.          У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
21.          Постанову в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з розрахунку за один місяць допущено до негайного виконання.
22.          За змістом зазначеної постанови звільнення позивача в травні 2017 року відбулося внаслідок зміни структури органів Пенсійного фонду України та скорочення штату Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області.
23.          Як встановлено судом у вищевказаній постанові, 01.04.2016р. ОСОБА_2 призначено на посаду головного спеціаліста Машівського сектору з питань призначення та перерахунку пенсій Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області.
24.          Відповідно до Положення про Машівський сектор з питань призначення та перерахунку пенсій Карлівського УПФУ, затвердженого наказом начальника Карлівського УПФУ від 05.04.2016 № 16, Машівський сектор з питань призначення та перерахунку пенсій Карлівського ОУПФУ Полтавської області є структурним підрозділом цього управління і підпорядковується начальнику цього управління.
25.           26 січня 2017 року начальником Головного управління ПФУ в Полтавській області затверджено Штатний розпис Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на 2017 рік зі штатом працівників 40 штатних одиниць (Карлівський відділ питань призначення та перерахунку пенсій - 6 одиниць, Машівський сектор з питань призначення та перерахунку пенсій - 2, всього - 8).
26.           28 лютого 2017 року начальником Головного управління ПФУ в Полтавській області затверджено Штатний розпис Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на 2017 рік зі штатом працівників 29 штатних одиниць (відділ з питань призначення та перерахунку пенсій - 7 одиниць).
27.           02 березня 2017 року наказом начальника Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 21 введено в дію з 01.01.2017р. вищезазначений штатний розпис апарату Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на 2017р., затверджений 28.02.2017р.
28.          Отже, штат Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області зменшився на 11 штатних одиниць, у тому числі відділ з питань призначення і перерахунку пенсій - на 1 штатну одиницю. При цьому, Машівський сектор з питань призначення та перерахунку пенсій увійшов до складу відділу з питань призначення та перерахунку пенсій.
29.          Наказом начальника Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області від 02.03.2017р. № 22 на підставі наказу про введення в дію нового штатного розпису попереджено про зміну істотних умов праці у зв'язку із скороченням штату та наступне вивільнення працівників Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області згідно зі списками та про зміну істотних умов праці працівників Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області згідно зі списками.
30.          Зазначеним наказом, зокрема, було попереджено ОСОБА_2 про зміну істотних умов праці у зв'язку із скороченням штату та наступне вивільнення, що підтверджується її підписом за списком, що є додатком № 2 до вищезазначеного наказу № 22 від 02.03.2017р.
31.          Профспілковим комітетом первинної профспілкової організації Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області надано згоду на розірвання трудових договорів зі спеціалістами управління, у тому числі і ОСОБА_2
32.          Листом Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 920/10-30 від 02.03.2017р. ОСОБА_2 повідомлено, що її було попереджено про зміну істотних умов праці у зв'язку із скороченням штату та наступне вивільнення, тому її буде звільнено на підставі ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу». Лист позивач отримала того ж дня, що підтверджується її підписом.
33.          Наказом начальника Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області № 13-ОС від 03.05.2017р. ОСОБА_2 звільнено з посади головного спеціаліста Машівського сектору з питань призначення та перерахунку пенсій Карлівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області, у зв'язку із скороченням штату державних службовців відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», який остання оскаржила в судовому порядку.
34.          Згідно мотивувальної частини постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2017 р. у справі № 816/1232/17, вирішуючи питання про законність оскаржуваного наказу про звільнення позивача та поновлення її на посаді, суд виходив з того, що Карлівським вУПФУ не було дотримано вимог частини 3 статті 49 - 2 Кодексу законів про працю України та частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу», оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору. За змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Оскільки, відповідно до судового рішення, такий обов'язок не був виконаний відповідачем, то судом було задоволено позовні вимоги позивача в повному обсязі.
35.          На момент її ухвалення та виникнення у Карлівського УПФУ обов'язку її виконання в частині поновлення позивача на посаді, допущеної судом до негайного виконання, Машівського сектору з питань призначення та перерахунку пенсій, як структурного підрозділу Карлівського УПФУ, не існувало.
36.          Під час розгляду справи представник відповідача пояснив, що на виконання постанови Правління Пенсійного фонду України від 22.12.2016 р. № 29-1 «Про примірні структури територіальних органів Пенсійного фонду України», якою затверджено примірну структуру управлінь Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об'єднаних управлінь, де не передбачено секторів з питань призначення та перерахунку пенсій, відповідачем затверджена нова структура Карлівського УПФУ, яка була погоджена начальником Головного управління Пенсійного фонду України 28.02.2017р.
37.          На підставі цієї нової структури начальником Головного управління Пенсійного фонду України Полтавської області 28.02.2017р. затверджено штатний розпис із загальним штатом у кількості 29 штатних одиниць. Новий штатний розпис визначав лише один Відділ з питань призначення та перерахунку пенсій (у кількості 7 штатних одиниць) та не передбачено Машівського сектору з відповідних питань. У зв'язку з чим, за змістом пояснень представника відповідача, у останнього виникли труднощі в виконанні даної постанови.
38.          Оскільки ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 26.10.2017 р. у справі № 816/1232/17 Карлівському ОУПФУ було відмовлено в роз'ясненні та відстроченні виконання постанови суду від 13.10.2017р. 
39.          Наказом начальника Карлівського УПФУ Бобрицької Л.В. від 19.12.2017р. за № 44-ос «Про поновлення на посаді ОСОБА_2.» наказано: - скасувати наказ Карлівського УПФУ «Про звільнення ОСОБА_2.» від 03.05.2017р. № 13-ос; - поновити ОСОБА_2 на роботі з 04.05.2017р.; - у зв'язку з відсутністю посади головного спеціаліста Машівського сектору з питань призначення та перерахунку пенсій та неможливістю внесення змін до штатного розпису запропонувати ОСОБА_2 поновлення на посаді головного спеціаліста відділу з питань призначення та перерахунку пенсій Карлівського ОУПФУ; - начальнику фінансово-економічного відділу - головному бухгалтеру ОСОБА_5 розрахувати та виплатити компенсацію за час вимушеного прогулу за період з 04.05.2017 р. по 13.10.2017 р.; - головному спеціалісту по роботі з персоналом ОСОБА_6 внести запис про поновлення на роботі до трудової книжки та внести зміни до інших кадрових документів ОСОБА_2
40.          З наказом від 19.12.2017р. № 44-ос ОСОБА_2 ознайомлена в той же день, про що свідчить її підпис на наказі із письмовою приміткою, що з наказом остання не згодна, оскільки поновлення на роботу проводиться не на посаді, з якої звільнено.
41.          Представник відповідача пояснював, що оскільки позивач до роботи фактично не приступила, то відповідні записи до трудової книжки не вносилися. 
42.          Приймаючи до уваги ту обставину, що позивач фактично відмовилася від запропонованої їй посади, за поясненням представника відповідача, останній продовжував шукати шляхи виконання постанови від 13.10.2017р. у справі №816/1232/17, у тому числі зверталися із заявою до Полтавського окружного адміністративного суду про зміну способу і порядку виконання та відстрочення виконання цієї постанови, в задоволенні якої ухвалою суду від 09.01.2018р. було відмовлено. Тому територіальним органом ПФУ прийнято рішення про внесення змін до штатного розпису на 2018 рік Карлівського УПФУ, а саме: виведено зі штату Відділ з питань призначення та перерахунків пенсій (7 одиниць працівників) та введено в Карлівський відділ питань призначення та перерахунку пенсій - 5 одиниць, Машівський сектор з питань призначення та перерахунку пенсій - 2, всього по сектору - 7), тобто відновлено попередню структуру управління. Однак, це вимагало певного проміжку часу, оскільки структура та штатний розпис Карлівського ОУПФУ повинні бути погодженими у встановленій законодавством процедурі.
43.          Наказом начальника Карлівського УПФУ від 03.09.2018р. № 38-ос, відповідно до статті 235 КЗпП України, враховуючи наказ Карлівського УПФУ від 29.08.2018р. № 50 «Про введення в дію змін до штатного розпису Карлівського ОУПФУ Полтавської області», скасовано наказ Карлівського УПФУ «Про звільнення ОСОБА_2.» від 03.05.2017р. №13-ос та поновлено ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста Машівського сектору з питань призначення та перерахунку пенсій Карлівського УПФУ з 04.05.2017р., про що внесено відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_2 НОМЕР_1.
44.          При цьому, наказ начальника Карлівського УПФУ від 19.12.2017 р. № 44-ос «Про поновлення на посаді ОСОБА_2.» не скасований.
45.          В подальшому ОСОБА_2 написала заяву про звільнення з посади, на яку її було поновлено, відповідно до ст.38 КЗпП України (за власним бажанням), та наказом від 21.09.2018 р. № 41-ОС була звільнена. 
46.          За порівняльним аналізом Положення про Машівський сектор з питань призначення та перерахунку пенсій Карлівського УПФУ, затвердженого наказом начальника Карлівського УПФУ від 05.04.2016р. №16, а також Положення про відділ з питань призначення та перерахунку пенсій Карлівського УПФУ встановлено, що за своїми завданнями, правами та обов'язками це є абсолютно ідентичні структурні підрозділи, підпорядкування яких визначено однаково для обох - Карлівському УПФУ.
47.          Порівняльним аналізом посадової інструкції головного спеціаліста Машівського сектору з питань призначення та перерахунку пенсій Карлівського УПФУ ОСОБА_2 (посади, яку позивач займала до звільнення), затвердженої начальником Карлівського УПФУ 01.04.2016р., а також посадової інструкції головного спеціаліста відділу з питань призначення та перерахунку пенсій Карлівського УПФУ (посаду, яку було запропоновано позивачу після її поновлення та яку віднесено до структурного підрозділу Відділу з питань призначення та перерахунку пенсій після реорганізації відповідача), затвердженої начальником Карлівського УПФУ 15.09.2017р., встановлено, що це є абсолютно ідентичні посади за обсягом та характером функцій, повноважень, правовим положенням та рівнем відповідальності.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
48.          Частина 1 статті 129-1 Конституції України: суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання.
49.          Пункт 3 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній до 15.12.2017р.): негайно виконуються постанови суду про: поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
50.          Пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу»: підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.
51.          Частина 3 статті 87 Закону України «Про державну службу»: процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.
52.          Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.
53.          Частини 1 та 7 статті 235 Кодексу законів про працю України: у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
54.          Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
55.          Стаття 236 Кодексу законів про працю України: у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
56.          Стаття 237-1 Кодексу законів про працю України: відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
57.          Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
58.          Частина 2 статті 65 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження»: рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження..
59.          Частина 2 статті 23 Цивільного кодексу України: моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
60.          Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
61.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
62.          Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч.2 ст.341 КАС України).
63.          У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що у випадках зміни власника підприємства (установи, організації) чи його реорганізації (злиття з іншим підприємством, приєднання до іншого підприємства, поділу підприємства, виділення з нього одного або кількох нових підприємств, перетворення одного підприємства в інше, наприклад, державного підприємства в орендне підприємство або підприємства в господарське товариство) дія трудового договору працівника продовжується (ч.3 ст.36 КЗпП в редакції від 19 січня 1995 року). При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.
64.          При цьому, у пункті 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
65.          З наведених приписів Закону України «Про державну службу» та КЗпП України висновується, що, при скороченні чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу, державному службовцю має бути запропонована інша рівноцінна посада державної служби, а в разі її відсутності - інша робота (посада державної служби) в цьому державному органі, за її наявності. У випадку незаконного звільнення державного службовця у зв'язку з невиконанням вимоги щодо пропозиції вакантної рівнозначної посади (іншої роботи), такий державний службовець має бути поновлений на роботі в тому органі, де збереглося його попереднє місце роботи. При цьому, у випадку скорочення посади, яку обіймав державний службовець, при поновленні на роботі йому має бути запропонована інша рівноцінна посада державної служби, а в разі відсутності такої посади - інша робота (посада державної служби) в цьому державному органі, відповідно до кваліфікації цього державного службовця.
66.          У разі відмови державного службовця, якого було поновлено на роботі, від запропонованої рівнозначної посади, а в разі її відсутності - іншої роботи (посади державної служби) в цьому державному органі, цей державний орган у наступному не вважається таким, що затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.
67.          Зі змісту встановлених судами передніх інстанцій обставин випливає, що 19.12.2017 року скаржника було поновлено на роботі, проте у зв'язку з відсутністю в штатному розписі посади головного спеціаліста Машівського сектору з питань призначення та перерахунку пенсій їй було запропоновано ідентичну посаду головного спеціаліста відділу з питань призначення та перерахунку пенсій, яка була наявна в новому штатному розписі. 
68.          Отже, 19 грудня 2017 року суб'єктом призначення виконано вимогу щодо пропозиції державному службовцю рівноцінної посади державної служби.
69.          Скаржником не наведено жодних аргументів, які давали підстави вважати, що посада, яка їй була запропонована, не є рівнозначною тієї посаді, яку вона обіймала до свого звільнення.
70.          З огляду на викладене, Суд дійшов висновку, що 19.12.2017р. відповідач вжив належні та допустимі заходи для виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_2 Але з цієї дати скаржник не обійняла певну посаду тільки через її власну відмову від запропонованої рівнозначної посади. Тому з цієї дати відсутні підстави вважати відповідача таким, що затримує виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_2
71.          Як підсумок, починаючи з 19.12.2017р. відсутні підстави для застосування приписів ст.236 КЗпП України та стягнення з відповідача оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі ОСОБА_2
72.          Посилання скаржника на те, що в наказі №44-ОС від 19.12.2017р. не визначено посаду на яку її було поновлено, відповідачем не вставлено їй робочого місця та не внесено до трудової книжки запису про поновлення на роботі є безпідставними з огляду на те, що сама ОСОБА_2 відмовилася від запропонованої рівнозначної посади. Крім того, ОСОБА_2 не наведено обставин, які б свідчили про надання скаржником 19.12.2017р. трудової книжки для внесення відповідних записів. При цьому, у цій справі спірним є наявність протиправної затримки державним органом виконання рішення суду про поновлення на роботі, а не фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом відповідно до приписів Закону України «Про виконавче провадження».
73.          Прийняття відповідачем наказу від 03.09.2018р. №38-ОС внаслідок вжиття заходів щодо внесення змін до штатного розпису з метою задоволення прагнення ОСОБА_2 бути поновленою саме на тій посаді, з якої її було звільнено, а не на рівнозначній, яка, як встановлено судами попередніх інстанцій, є ідентичною, - не спростовує того, що вже 19.12.2017 року відповідач вжив заходи для поновлення її на роботі, які свідчать про відсутність протиправної затримки виконання рішення суду.
74.          Щодо доводів скаржника на те, що судами не було надано оцінки періоду з 19.12.2017р. по 03.09.2018р. Суд зазначає, що визначаючи підставу позовної заяви ОСОБА_2 посилалась на наявність у неї права на отримання середнього заробітку за час затримки виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2017р. у справі № 816/1232/17. А тому, розглянувши позовну заяву в межах заявлених позивачем позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення, суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права.
75.          Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо виплати середнього заробітку за час затримки виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2017р. у справі № 816/1232/17 з 19.12.2017р.
76.          Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди Суд зазначає наступне.
77.          Частиною першою 1 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
78.          Суд вважає, що невиконання відповідачем постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 13.10.2017р. в частині поновлення скаржника на роботі у період с моменту прийняття до 19.12.2017р. не є надмірно тривалим періодом.
79.          Скаржником не доведено, що невиконанням з 13.10.2017р. по 18.12.2017р. вказаного судового рішення призвело до її моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Також скаржник не пояснила з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується.
80.          Вирішуючи справу, суди належним чином дослідили і надали оцінку поданим сторонами доказам та дійшли правильного висновку про те, що позивачем не доведено факту завдання їй моральної шкоди.
81.          Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено. 
82.          Частиною першою статті 350 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
83.          Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.
84.          З огляду на викладене, висновки судів першої та апеляційної інстанцій є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.
85.          Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
п о с т а н о в и в :
86.          Касаційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
87.          Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2018 року - залишити без змін.
88.          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.

Суддя-доповідач Н.А. Данилевич
Судді                                                                                                               В.М. Бевзенко
                                                                                                              В.М. Шарапа