Постанова
Іменем України       
                           
03 квітня 2019 року
м. Київ
 
справа №639/8165/16-ц
провадження № 61-31332св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач),  Погрібного С. О., Усика Г. І.,
 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Харківської області від 07 серпня 2017 року у складі колегії суддів: Колтунової А. І., Кругової С. С., Швецової Л. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про виключення відомостей про померлу особу, як батька, з актового запису про народження дитини.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , який за життя інших дітей не мав, а тому він як спадкоємець першої черги права на спадкування звернувся до Шостої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а 26 вересня 2011 року дізнався, що до цієї нотаріальної контори з аналогічною заявою звернувся ОСОБА_2 , в якій вказав, що є сином померлого.
Він не погоджується з тим, що відповідач є сином його померлого батька, оскільки до актового запису про народження ОСОБА_2 неодноразово із порушенням вимог Інструкції про порядок реєстрації  актів громадянського стану в Українській РСР від 12 грудня 1970 року вносилися відомості про батька дитини, також зазначає про невідповідність прізвища його батька « ОСОБА_4 » та прізвища батька відповідача « ОСОБА_5 ».
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Виключено відомості про померлу особу ОСОБА_3 , як батька, з актового запису про народження ОСОБА_6 від 24 березня 1977 року № 206, складеного відділом РАЦС Феодосійського міського управління юстиції. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відомості про батька в актовому записі про народження відповідача від             24 березня 1977 року № 206 внесені з порушенням Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в Українській РСР від 12 грудня 1970 року, у зв`язку з чим вони підлягають виключенню з актового запису про народження дитини.    
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 07 серпня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що судовими рішеннями в інших цивільних справах, які набрали законної сили встановлений факт, що померлому ОСОБА_3 було відомо, що він записаний батьком відповідача, за життя ОСОБА_3 своє батьківство не оспорював, вказані обставини не повинні встановлюватися при розгляді цієї справи, а тому у ОСОБА_1 відповідно до положень статті 137 СК України відсутнє право на пред`явлення позову про виключення відомостей про померлу особу, як батька, з актового запису про народження відповідача.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників
У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Харківської області від 07 серпня 2017 року, в якій він просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
У касаційній скарзі заявник вказує на те, що апеляційний розгляд справи відбувся із грубив порушенням норм процесуального пава та всупереч вимог, встановлених статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» щодо права на справедливий суд, він як позивач у справі, був позбавлений такого права, оскільки апеляційний суд не направив йому копію апеляційної скарги, не повідомив його належним чином про час та місце розгляду справи та надав час на вивчення апеляційної скарги лише одну годину. Апеляційний суд незаконно приєднав до матеріалів справи довідку від 20 червня 2017 року про нібито проходження ОСОБА_3 військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , яка має кутовий штамп військової частини Міністерства оборони Російської Федерації та містить підпис командира військової частини, який скріплений печаткою з гербом Російської Федерації. При цьому під ухвалення оскаржуваного рішення безпідставно послався на вказану довідку. Крім того, апеляційний суд безпідставно послався на судові рішення, якими нібито встановлено, що його  батько ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьком та сином,  оскільки вказані рішення таких відомостей не містять. Також звертає увагу, що апеляційний суд грубо порушив норми матеріального права, застосував закон, який не поширюється на правовідносини, що є предметом розгляду цієї справи, а саме статтю 136 СК України, оскільки він при подачі позову керувався статтею 137 СК України. 
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в яких просив касаційну скаргу відхилити, рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду.

 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано справу та надано строк для подання заперечень на неї.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року «Про             внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного             процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі – Закон від 03 жовтня 2017 року), за яким судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України). 
 
Відповідно до підпункту 4  пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У травні 2018 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначену цивільну справу передано Верховному Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Позиція Верховного Суду
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без змін, оскільки його ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ЦПК України (у редакції на час його ухвалення) щодо законності та обґрунтованості.
Судом установлено, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого              15 вересня 1980 року Великосельською сільською Радою Пружанського райбюро РАЦС, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками записані: мати – ОСОБА_7 (запис російською мовою « ОСОБА_7 ») та батько – ОСОБА_3 (запис російською мовою « ОСОБА_8 »).
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 та повторним свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 .
Згідно із повторним свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 , батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Феодосія, є ОСОБА_3 та ОСОБА_9 .
Відповідно до свідоцтва про зміну прізвища, імені, по батькові від 27 травня        1993 року НОМЕР_5 , ОСОБА_10 (російською мовою), ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Феодосія, змінив прізвище на ОСОБА_11 , про що зроблений запис № 25.
Згідно із записом акта про народження від 24 березня 1977 року № 206, складеного російською мовою, ОСОБА_2 (російською мовою) народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Феодосія. Батьками є: мати – ОСОБА_12 (російською мовою), ІНФОРМАЦІЯ_5 , працює швачкою в ательє «Ажур», батько – ОСОБА_8 (російською мовою), ІНФОРМАЦІЯ_6 , старший лейтенант в/ч НОМЕР_6 . Підставою запису відомостей про батька є свідоцтво про реєстрацію шлюбу, який зареєстрований міським ЗАЦС м. Тбілісі від 04 вересня 1966 року.
Із повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 23 грудня 2011 року № 00009891329 вбачається, що за параметрами запиту « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 », знайдено актовий запис від 24 березня 1977 року № 206, зареєстрований у реєстрі 06 грудня 2010 року, про народження ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Феодосія, батьком якого зазначений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , працює старшим лейтенантом в/ч НОМЕР_6 , матір`ю зазначена ОСОБА_13 , яка проживає за цією ж адресою, працює в ательє «Ажур», швачкою. Підстава запису відомостей про батька – свідоцтво про укладення шлюбу м/в ЗАГС м. Тбілісі, а/з від 04 вересня 1966 року. У подальшому до актового запису були внесені зміни, згідно з якими прізвище матері змінено з « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_11 », прізвище дитини також змінено з « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_11 ».
Відповідно до відомостей зазначених в листі Московського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 12 липня 2012 року № 3153/06-02-17, отриманих від Агентства громадянського реєстру Міністерства юстиції Грузії актового запису про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_15 не виявлено, перевірка проведена за 04 вересня 1966 року по всім районам м. Тбілісі.
Відповідно до листа Агентства цивільного реєстру Міністерства юстиції Грузії  від 04 квітня 2012 року № 78/93197, копія запису акта про шлюб ОСОБА_16 та ОСОБА_17 відсутня. Актові записи про шлюб від 04 вересня 1966 року перевірені у всіх районах м. Тбілісі. Також повідомлено про реєстрацію актового запису про шлюб № 3422 ОСОБА_18 та ОСОБА_19 .
Відповідно до адресної довідки від 27 січня 2012 року, сформованої адресно-довідковим сектором ВГРІФО ГУМВС України в АР Крим, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , не значиться.
Листом від 17 січня 2012 року № 8/03/2015, адресованим ОСОБА_1 , відділ державної реєстрації актів цивільного стану Феодосійського міського управління юстиції АР Крим повідомив про відсутність актового запису про шлюб за період із 01 січня 1961 року по 03 серпня 1979 року та про наявність актового запису про шлюб від 04 серпня 1979 року № 521 щодо ОСОБА_3 ; про відсутність актового запису про розірвання шлюбу за період із 01 січня 1961 року по 01 січня 1983 року та наявність актового запису про розірвання шлюбу від 10 квітня 1984 року № 196 щодо ОСОБА_3 в архіві Феодосійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно з витягом з послужного списку особової справи № 20501 старшого лейтенанта запасу ОСОБА_3 , останній був курсантом Харківського військового авіаційного училища зв`язку з 01 вересня 1958 року по 31 липня 1961 року, після чого з 31 липня по 20 вересня 1961 року зарахований у розпорядження Головнокомандуючого ВПС, у подальшому з 20 вересня 1961 року по 30 квітня 1978 року проходив службу у військовій частині п/п НОМЕР_7 , та згідно із наказом      від 30 квітня 1978 року виключений із списків особового складу..
Відповідно до довідки від 20 червня 2017 року № 50/17/23/2457, виданої Міністерством оборони Російської Федерації, військова частина НОМЕР_7 , ОСОБА_8 (російською мовою) проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_6 у період із 02 жовтня 1969 року по 24 березня 1978 року в званні старшого лейтенанта.
Відповідно до листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану Феодосійського міського управління юстиції АР Крим від 30 вересня 2011 року        № 2139/02/2.2.15, реєстрація народження ОСОБА_20 по Феодосійському відділу не значиться, перевірка проведена з 1975 року по 1982 рік.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних  справ від 16 листопада 2016 року, ухваленим у цивільній справі        № 639/104/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту відсутності родинного зв`язку та виключення із кола спадкоємців, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , який просив встановити факт відсутності родинних відносин між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та виключити ОСОБА_2 із кола спадкоємців за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 через відсутність родинних відносин, відмовлено.
Зазначеними судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьком і сином. За життя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спілкувалися між собою та зустрічалися.
Відповідно до рішення народного суду м. Феодосії від 08 вересня 1982 року, із ОСОБА_8 (російською мовою) стягнуто аліменти на користь ОСОБА_7 (російською мовою) на утримання сина ОСОБА_21 (російською мовою), який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/6 частини доходу ОСОБА_3 .
Нормативно-правове обґрунтування
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.
Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 7).
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року     № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.  
Згідно з частиною першою статті 56 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі – КпШС України) (в редакції, яка діяла на момент вчинення оспорюваного актового запису) особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис. 
Тобто цією  статтею обмежувалося коло осіб, які мали право оспорювати запис про батьківство у Книгах запису актів громадянського стану. 
Із моменту прийняття Сімейного кодексу України стало можливим оспорити батьківство після смерті особи, записаної батьком дитини, але за певних для цього обставин.
Статтею 137 СК України визначено порядок оспорювання батьківства після смерті особи, яка  записана батьком дитини.
Зокрема частиною третьою вказаної статті встановлено, що якщо через поважні причини особа не знала про те, що буде записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці: дружина, батьки та діти.
З аналізу вказаної статті вбачається, що оспорення батьківства після смерті того, хто записаний батьком, можливе у разі: подання ним письмового заперечення свого батьківства до народження дитини; пред`явлення ним за життя позову до суду про виключення запису про нього як батька дитини; відсутності у нього, з поважних причин, інформації про запис батьком дитини.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.
Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства,  вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
 
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Тобто Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.
Враховуючи наведене, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що у позивача відсутнє право на пред`явлення позову про виключення відомостей про померлу особу, як батька, з актового запису про народження відповідача, оскільки  чинним, на час вчинення актового запису про батьківство ОСОБА_3 щодо ОСОБА_2 , законодавством правом на оспорювання батьківства відповідно до положень КпШС України наділялися лише батько (матір) дитини.  Доказів оспорювання ОСОБА_3 за життя свого батьківська матеріали справи не містять.
Чинне законодавство надає право спадкоємцям оспорювати батьківство спадкодавця лише за умови, якщо через поважні причини останній не знав за життя про те, що записаний батьком дитини. Проте, за обставинами цієї справи, преюдиційними судовими рішеннями встановлений факт, що  ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьком і сином, вони спілкувалися між собою та зустрічалися за життя ОСОБА_3 . 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд позбавив його права на справедливий суд, не направив йому копію апеляційної скарги, не повідомив його належним чином про час та місце розгляду справи, не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд надав позивачу можливість ознайомитися з апеляційною скаргою, оголосивши в  судовому засіданні перерву, крім того, як вбачається із розписки від 13 липня 2017 року останній був повідомлений про наступне судове засідання, призначене на 07 серпня 2017 року, а тому також мав можливість  ознайомитися з матеріалами справи.
 
Доводи касаційної скарги про те, що те, що апеляційний суд у порушення норм процесуального права на стадії апеляційного розгляду справи прийняв нові докази та надав їм оцінку в рішенні суду, не заслуговують на увагу, оскільки апеляційний суд відмовив у задоволенні позову з інших підстав, не приймаю до уваги зазначені докази.
 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд порушив норми матеріального права, оскільки застосував закон, який не поширюється на правовідносини, що є предметом розгляду цієї справи, а саме статтю 136 СК України, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення КпШС України, чинні на час їх виникнення, тобто на час вчинення оспорюваного позивачем актового запису, яким суд апеляційної інстанції надав належну оцінку в рішенні суду.
 
Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки по своїй суті зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
 
Розглядаючи зазначений позов, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, оскільки завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення справ з метою ефективного захисту порушених прав. 
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків суду по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом апеляційної інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Харківської області від 07 серпня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: | О. В. Ступак
| С. О. Погрібний   Г. І. Усик